Справа № 503/1332/25 
Провадження № 2/503/259/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Сердюка Б.С.,
за участю секретаря судового засідання Клемпуш Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

УСТАНОВИВ:

Позивачка через свого представника – адвоката Мартинюка Ю.М звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. В позові представник позивачки зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначений будинок вона успадкувала, але не оформила належним чином після смерті свого чоловіка (батька позивачки) ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка являється спадкоємцем за законом після померлої та прийняла спадщину, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність доказів родинних відносин з померлою зокрема через розбіжність в написанні по батькові в документах, а саме « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 ». У зв`язку з цим позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку. 
В судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. На адресу суду повернувся конверт із судовою повісткою із відміткою про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою». 
Згідно з положеннями ч.ч.7 та 8 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом. У встановлений судом строк, не скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. 
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області.
Після смерті ОСОБА_4 спадщину за законом прийняла його дружина ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРО №389218 від 19.11.2011 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 18.07.2019 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). 
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 увійшов житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .
Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №633/02-14 від 20.10.2025 року встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена спадкова справа №364/2011. На спадщину за законом 25.08.2011 року заявила дружина спадкодавця ОСОБА_3 та 09.11.2011 року їй було видано свідоцтво про прав на спадщину за законом на грошові вклади, а діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовились від прийняття спадщини за законом на її користь. Вказане також підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом Серії ВРО №389218, виданого 09.11.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №2977. 
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена спадкова справа №66/2023. На спадщину за законом 11.04.2023 року заявила дочка спадкодавиці ОСОБА_1 , що підтверджується зазначеним вище листом.
Зазначене свідчить про прийняття позивачкою спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
В абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Судом встановлено, що державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно (лист №153/02-14 від 11.04.2023 року). 
Крім того, причиною відмови нотаріуса також є відсутність документів про підтвердження родинних відносин, зокрема розбіжність в написанні по батькові померлої « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_5 ». В зв`язку з цим позивачка просить встановити факт родинних відносин між нею та померлою ОСОБА_3 як між дочкою та матір`ю.
Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Згідно з роз`ясненнями, які є в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд може розглядати справи про встановлення юридичних фактів, які породжують юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити позивачка, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
Встановлення факту родинних відносин має юридичне значення, оскільки необхідне позивачці для оформлення спадщини.
Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 року, у справі №227/3750/19, вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, належним способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна.
Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.
Враховуючи, що позивачці відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права власності на спадкове майно підлягає судовому розгляду.
Разом з тим, щодо вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 1261, 1266 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до п.3.19. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України №296/5 від 22.02.2012 року спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В позовній заяві зазначено, що відповідач як і позивач є спадкоємцем першої черги за законом і за фактом спільного проживання прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 . Зазначене також підтверджується наданими позивачкою копіями паспортів відповідача ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_3 . Зокрема із копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого 30.11.2012 року Кодимським РСГУДМС України в Одеській області, встановлено, що його місце проживання з 23.05.2001 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Із копії паспорта померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , виданого 09.02.1998 року Кодимським РВ УМВС України в Одеській області, встановлено, що її місце проживання з 27.03.1985 року також зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, відповідач ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину.
Згідно зі ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Тож, беручи до уваги наявність спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину та не заявив про відмову від неї у визначений законом строк, позивачці ОСОБА_1 належить спадкувати 1/2 частину спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 .
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був успадкований ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Повне рішення суду складено 22 травня 2026 року.

Суддя         Б.С. Сердюк