ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/10020/25
Номер провадження 3/495/1407/2026
02 червня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровського міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Шевчук Ю.В., 
при секретарі судового засідання Тюпи Є.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському Одеської області матеріали, які надійшли від Білгород-Дністровського РВП Головного управління НП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець, 
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
30.12.2025 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Із матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 552536 від 27.12.2025 року, 27.12.2025 о 21.39 годин у м. Білгород-Дністровському по вул.. Шкільна, 27, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини при розмові, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу алкотестер Драгер 6810 а також у проходження медичного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР – відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідного до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого стану сп`яніння. 
Пояснень, зауважень, або незгоду з вказаним протоколом ОСОБА_1 вказаний протокол не містить, у графі 12 «дата, час, місце розгляду адміністративної справи у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області»; у графі 13 «підпис особи, якій роз`яснені права та обов`язки та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», у графі 14 «пояснення особи, яка притягається до відповідальності» та у 18 «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені дані про мене – правильні» мається відмітка працівника поліції «відмова». 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.
Адвокат Євстіфєєва І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені нею у заперечення на даний адміністративний протокол та просила суд закрити провадження у даній справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Згідно поданих 19.05.2026 року адвокатом Євстіфєєвою І.В., просить суд закрити провадження у даній справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказане клопотання мотивоване наступним. 
Так, як вказує захисник Євстіфєєва І.В., за змістом даного протоколу вказано наступне: «27.12.2025 21:39:00 м. Білгород-Дністровський, вулиця Шкільна 27.12.2025 о 21:39 водій керував транспортним засобом CHEVROLET LACETTI д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками сп`яніння а саме (різкий запах алкоголю з ротової порожнини при розмові, почервоніння очей) Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу з допомогою приладу алкотестер драгер 6820, а також проходження медичного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовися, чим порушив п. 2.5 ПДР – Відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алк., нарк. чи ін. сп`яніння або щодо вживання лікарськи» Відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Як вказує захисник Євстіфєєва І.В., вона вважає, що такий протокол складено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а тому він підлягає скасуванню, а також зазначає про відсутність складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, з огляду на наступне. 
Щодо недоведеності події та складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного правопорушення, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю не доведена та не підтверджується належними доказами. Поліцейські не дотримувалися порядку фіксування безпосередньо керування особою транспортним засобом та/ або фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення (розділ 1 п.2 п.п.1). Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/ або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки (розділ 3 п.2). Наведене свідчить, що з метою фіксації фактів порушення водіями Правил дорожнього руху України передбачено проведення поліцейськими відеозапису за допомогою відеореєстратора патрульної машини та нагрудних камер, які є належними та допустимими доказами, на підставі яких встановлюються фактичні обставини справи, у тому числі, доведення винуватості особи у вчиненні правопорушення. 
Як вказує захисник Євстіфєєва І.В., направлені до суду матеріали справи про адміністративне правопорушенням не містять передбачених законом відеозаписів щодо фіксації факту порушення водієм ПДР, а також звертає увагу, що першочерговою причиною зупинки транспортного засобу зі слів працівника поліції стало «неосвітлений задній номерний знак», що також зафіксовано на відеозаписі з бодікамери. Але постанова або зауваження щодо порушення такого правила дорожнього руху до водія застосовані не були. 
Також, захисник звертає увагу суду, що згідно відеозапису під назвою «video_2025-12- 29_14-22-04» на якому зафіксовано факт зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції, вбачається що транспортний засіб рухався на зустріч патрульній машині і вони ніяким чином не могли бачити задній номерний знак. Однак, патрульна машина одразу здійснила розворот та зупинила транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 . Звертає увагу, що приводом до складання даного протоколу стала зупинка транспортного засобу всупереч визначеним чинним законодавством підставам. Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено випадки, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, а саме у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених. 
При цьому ч. 3 вказаної статті визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Однак, в порушення ст. 35 наведеного Закону, транспортний засіб було протиправно зупинено без визначених підстав, а відтак всі подальші дії працівників патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення повинні буті визнанні незаконними. Разом з тим, доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій. 
Із відеозаписів, доданих до протоколу, вбачається, що воно не є безперервним, зйомка першого відеофайла під назвою «video_2025-12-29_14-22-04» починається о 21:39:37, початку розмови на жодному долученому відеозаписі немає, закінчується о 21:41:40. В той же час, наступний відеозапис під назвою «038х40_00000020251227214643_0038» починається о 21:46:42 та закінчується 21:51:43. Відеофайл «….0039» починається о 21:51:44 та закінчується о 21:54:30. Відеофайл «…0040» починається о 21:55:10 та закінчується о 22:00:09. Відеофайл «… 0041» починається о 22:00:10 та закінчується о 22:05:09. Відеофайл «…0042» починається о 22:05:10 та закінчується о 22:06:40. Відеофайл «…0043» починається о 22:07:19 та закінчується о 22:12:20. Відеофайл «… 0044» починається о 22:12:21 та закінчується о 22:17:20. Відеофайл «…0045» починається о 22:17:21 та закінчується о 22:22:20. Відеофайл «…0047» починається о 22:27:20 та закінчується о 22:32:15. Відеофайлу з назвою «…0046» взагалі немає в матеріалах адміністративного провадження. Відтак, відеозапис як доказ має ознаки переривання, відсутня основна вимога до фіксування правопорушення - безперервність відеофіксації, наявна вибірковість відеофайлів. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на огляд, а також відеозаписів вбачається, що працівники поліції діючи упереджено із самого початку склали направлення на огляд із відмовою ОСОБА_2 (27.12.2025 о 21:50 згідно направлення), а вже потім запропонували огляд на місці та викликали представників ВСП (згідно доданого до матеріалів справи відеозапису «…0039» о 21:54, які в свою чергу прибули на місце події о 22:13 (відеозапис «…0044»). 
Крім того, ще до прибуття представників ВСП працівник патрульної поліції повідомив іншого працівника, щоб той почав складати протокол про адміністративне правопорушення. Однак, згідно направлення на огляд та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, зазначено, що у ОСОБА_2 виявлено різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Проте, на жодному відеозаписі не зазначено вказані ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_2 , тим більше огляд особи фактично не проводився, а був здійснений формально на бумазі. Згідно відеофайлу «…0038»: 21:48:40 працівник поліції питає «Ви вживали сьогодні алкоголь? Запал алкоголю з машини». Згідно відеофайлу «…0039»: 21:49:56 працівник поліції телефонує ВСП «…остановили военных. Запах алкоголя с машини. Неизвестно от него или от пассажиров». Згідно відеофайлу «…0040»: 21:56:09 працівник поліції спілкується по телефону з колегою «…остановили военных. Вроде бы под алкогольным опьянением. Требует ВСП, дождаться их или оформлять 130?». Згідно відеофайлу «…0047»: 22:27:50 працівник поліції спілкується по телефону з колегою «А если в ВСП по нулям все будет, то что тогда? Все я зрозумів» 
Крім того, адвокат Євстіфєєва І.В., звертає увагу суду на грубі порушення конституційних прав ОСОБА_2 з боку працівників поліції, а саме погрози та введення в оману останнього. Так, одразу на початку бесіди, працівники поліції вели себе упереджено, та о 21:47:03 після зупинки автомобіля, ОСОБА_2 надав водійські посвідчення та техпаспорт на транспортний засіб. Однак, працівники поліції досить в грубій формі запропонували йому вийти з авто. Крім того, на відеозапису «…0041» о 22:02 працівник поліції погрожував ОСОБА_2 «Якщо не заспокоїтесь, до вас будуть застосовані спеціальні засоби». На відеозапису «…0043» працівник поліції вводив співслужбовця та водія в оману, повідомивши «..якщо він не вживав або вживав небагато алкоголю, то хай пройде тест, на нього складено нічого не буде». Крім того, ОСОБА_2 не було роз`яснено працівниками поліції його процесуальні права (ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції). Факт складання протоколу про адміністративне правопорушення на відеозаписах не зафіксовано, копію якого водій також не отримав. За наведеного, протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки фактичні обставини, викладені у протоколі не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достовірності. 
Також, адвокат Євстіфєєва І.В., звертає увагу на відеофайл «…0047» та на сумлінне ставлення водія та його колег, на якому представник ВСП повідомляє патрульного поліцейського о 22:31:41, що йому ці особи відомі: «мы их знаем, они обычно к нам пьяных привозят в ВСП». Отже, за винятком власне протоколу про адміністративне правопорушення, будь-які інші докази, які б вказували на те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, й протиправно відмовився від проходження в установленому законом порядку від огляду на стан сп`яніння, матеріали справи не містять. 
Інкриміноване згідно протоколу про адміністративне правопорушення порушення вимог п. 2.5 ПДР України та відповідна кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не підтверджено наявними у справі доказами. Як вказує захисник, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вона приходить до висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_2 складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП України і не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом не доводиться обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення та відеозаписами. Наявні докази повинні бути оцінені судом за внутрішнім переконанням, що має ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та справедливістю. Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи. Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення (наприклад, передбачений санкцією відповідної норми адміністративний арешт як короткострокове позбавлення волі людини або позбавлення особи спеціального права), відносить певні передбачені національним законодавством адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями, про які йдеться в ст. 6 згаданої Конвенції. Під сферу дії кримінально-правового аспекту ст. 6 Конвенції підпадають, зокрема, порушення правил дорожнього руху, котрі тягнуть за собою позбавлення винної особи права керування транспортними засобами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лутц проти Німеччини» (Lutz v. Germany) від 25.08.1987, Серія A № 123; рішення Суду в справі «Маліж проти Франції» (Malige v. France) від 23.09.1998, заява № 27812/95). Питання застосування ст. 6 Конвенції не ставиться в залежність виведення з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень, віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. Відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які поширюється «кримінально-правовий аспект» Конвенції, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються правами, запровадженими ст.6 Конвенції (зокрема, право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), тощо. Так відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в його постанові від 10.07.2020 року у справі №420/647/19, адміністративне провадження №К/9901/32880/19, сам по собі тільки протокол про адміністративне правопорушення і рапорт поліцейського не може слугувати достатніми доказами доведеності винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які повинні бути вчинені відповідно до вимог закону. 
Щодо процедури проведення огляду та колізії спеціальної і загальної норми, адвокат звертає увагу, щодо обставин справи та даних про особу правопорушника. ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 . В подальшому його було переведено до військової частини НОМЕР_3 . Вказане підтверджується довідкою форми ОК-5 від 28.03.2026. На момент його зупинки працівниками поліції, він вважався таким, що виконує обов`язки військової служби, а отже був спеціальним суб`єктом відповідно до КУпАП. Відповідно до ст. 266-1 КУпАП, військовозобов`язані та резервісти підчас проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Складення висновків у закладі охорони здоров`я за результатами огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проводиться у присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення. Під час проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Огляд військовослужбовців Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби у складі національного контингенту (національного персоналу), може проводитися в медичних закладах, що входять до складу міжнародних операцій з підтримання миру і безпеки, в яких бере участь національний контингент (національний персонал). Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2024р.№ 32 було затверджено Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду. Цей Порядок визначає процедуру направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані), а також військовослужбовців Збройних Сил (далі - військовослужбовці) для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), та проведення огляду. Ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції, форма акта огляду на стан сп`яніння, акта медичного огляду та висновку, який складається за результатами медичного огляду, а також порядок застосування спеціальних технічних засобів і тестів визначаються центральними органами виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебувають відповідні військові формування, а також правоохоронними органами спеціального призначення та Службою зовнішньої розвідки за погодженням з МОЗ. Огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння). Огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення (далі - уповноважена посадова особа), з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, в усіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах. Огляд проводиться: - уповноваженою посадовою особою - на місці вчинення (виявлення) правопорушення, а у разі неможливості провести огляд на місці вчинення (виявлення) правопорушення - безпосередньо в органі управління, у військовій частині (в установі, організації, на підприємстві, в закладі, підрозділі) з використанням спеціальних технічних засобів (засоби вимірювальної техніки, які відповідають законодавству, що містить вимоги до таких засобів) і тестів, які мають документ про відповідність; - лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов спеціальну підготовку. 
Однак, як вказує захисник Євстіфєєва І.В., з матеріалів справи слідує, що обставини адміністративного правопорушення виявлені та зафіксовані поліцейським інспектором Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітанам поліції Автутовим Дмитром Степановичем. Працівники поліції після встановлення того факту, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та виконує обов`язки військової служби, за наявності ознак вчинення останнім адміністративного правопорушення мали викликати на місце зупинки представників Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командира (начальника) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) та не мали повноважень на проведення огляду останнього на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_2 наполягав на залученні представників Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, та неодноразово наголошував, що пройти огляд він не відмовляється, але буде проходити такий огляд за участю ВСП із застосуванням спеціального приладу, у встановленому порядку. 
Таким чином, поліцейський, встановивши, що ОСОБА_2 є діючим військовослужбовцем і виконує обов`язки військової служби, про що також зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №552536 від 27.12.2025 року, в силу вищевказаних норм законодавства України зобов`язаний був залучити до огляду ОСОБА_2 уповноважену особу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, яка б і провела огляд на стан сп`яніння. Аналогічні вимоги стосовно процедури огляду водія на місці зупинки транспортного засобу передбачені п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року N 1103, та п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735. Відповідно до цієї Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. 
Водночас, представники ВСП прибули на місце події без спеціальних технічних засобів та тестів. Після цього працівники патрульної поліції, всупереч ст. 266 КУпАП, не запропонувала ОСОБА_2 та не роз`яснили право поїхати до медичного закладу для проходження огляду у встановленому законом порядку, направлення на огляд до медичного закладу не видавали. 
ОСОБА_2 передали ВСП, де факт сп`яніння не підтвердився, протокол за ст. 172-20 КУпАП не складався. Поліцейський, не виконавши відповідних вище вказаних норм, грубо порушив процедуру огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння та відповідно і складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Інспектор поліції не є працівником правоохоронного органу спеціального призначення, а тому не уповноважений складати такий протокол про адміністративне правопорушення відносно військовослужбовця (Постанови Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14.07.2025 у справі №176/2140/25 (провадження №3/176/661/25); від 29.04.2025 у справі 220/1873/24 (провадження №3/176/175/25) 
Окрім цього, в діях ОСОБА_2 , як військовослужбовця, який виконував обов`язки військової служби, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП: виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в умовах особливого періоду. Зазначена вище норма співвідноситься з ч. 1 ст. 130 КУпАП як спеціальна та загальна і за правилами кваліфікації при конкуренції норм дії ОСОБА_2 не можуть бути кваліфіковані за загальною нормою при наявності спеціальної. При цьому, суд самостійно не може змінити кваліфікацію дій особи на ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, яка передбачає більший розмір адміністративного стягнення, оскільки щодо ОСОБА_2 протокол за статтею ч. 3 ст. 172-20 КУпАП спеціальним суб`єктом не складався і останній до суду не направлявся (Постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 10.09.2025 у справі №199/11468/25 (провадження 3/199/6019/25). 
Оскільки порушена процедура проведення огляду військовослужбовця згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Щодо позбавлення права керування транспортним засобом, захисник Євстіфєєва І.В. зазначає наступне. ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 . Крім того, згідно пояснень Командира 1 роти охорони НОМЕР_4 батальйону охорони військової частини НОМЕР_3 капітана ОСОБА_3 , військовослужбовець стрілець -водій 1 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 виконує службові обов`язки, пов`язані із безпосереднім забезпеченням виконання бойових (службово-бойових) завдань в умовах воєнного стану. За характером служби ОСОБА_2 регулярно залучається до виконання завдань, які потребують керування транспортними засобами (перевезення особового складу, матеріально-технічних засобів, участь у переміщенні підрозділів). Позбавлення права керування транспортними засобами унеможливить виконання покладених на нього службових обов`язків та може негативно вплинути на виконання бойових завдань підрозділом. Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. 
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Однак, Одеський апеляційний суд у постанові від 22.09.2025 у справі №504/3874/24 наголошує, що покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням. У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року). Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним». Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо законності, справедливості та пропорційності застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, слід зазначити наступне. Санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказаною нормою закону передбачає одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами. Разом з тим, Одеський апеляційний суд у постанові від 22.09.2025 у справі №504/3874/24 зазначив, що «в даній справі, позбавлення особи права керування транспортними засобами, з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, який відповідно до долучених до справи документів є військовослужбовцем офіцером ГУР Збройних Сил України та допущений до керування автомобільною технікою загального та спеціального призначення, за функціональними обов`язками щоденно здійснює переміщення військової техніки автомобільними дорогами України, має закріплений за ним автомобільний транспорт, слід вважати не в повній мірі відповідаючим інтересам держави, оскільки таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним та не відповідає принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час перебуває на військовій службі та боронить державу. Також суд враховує відсутність шкідливих наслідків правопорушення». Апеляційний суд встановив, що «вказані обставини, в своїй сукупності, дають суду підстави дійти висновку про те, що виконання особою функцій водія, який має багаторічний досвід в ЗСУ, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для виконання завдань в Збройних Силах України. В даному випадку, на думку апеляційного суду, накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу, є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, в достатній мірі слугуватиме його вихованню, а також запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень у сфері дорожнього руху». 
За наведеного, як вказує захисник Євстіфєєва І.В., вважає, що у випадку притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосування стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами буде надмірним та не відповідатиме принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час перебуває на військовій службі та боронить державу. 
Враховуючи викладене, адвокат Євстіфєєва І.В. вказує про те, що аналіз матеріалів провадження свідчить, що вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного правопорушення, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю не доведена та не підтверджується належними доказами. На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 269 КпАП України, просить суд провадження у справі №495/10020/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1.ч.1 ст 247 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою. Беручи до уваги те, що у судовому засіданні інтереси ОСОБА_1 представляє захисник адвокат Євстіфєєва І.В., суд вважає, що є всі підстави для прийняття справедливого та законного рішення без участі ОСОБА_1 . 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до наступних висновків.

Пояснення учасників справи. 
Згідно поданого 19.05.2026 року захисником Євстіфєєвою І.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 клопотання, захисник просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУПАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з мотивів, викладених у відповідному клопотанні від 19.05.2026 року. 

Застосоване судом законодавство. 
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Як зазначено в ч. 1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.
При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до частини 1 статті 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Виконання даного пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того водій перебував у стані сп`яніння чи ні.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну Поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735: огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 3 ч. 1 зазначеної Інструкції ознаками алкогольного (наркотичного) сп`яніння є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів; - порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці.
Пунктом 6 частин 1 визначено, що огляд проводиться двома альтернативними способами: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); - лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Висновок суду
ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Суд, ретельно дослідивши матеріали даної справи, клопотання захисника Євстіфєєвої І.В. про закриття провадження у справі, дослідивши письмові докази у справі, переглянувши додані до справи диски з відеофайлами, дійшов таких висновків.
Згідно з положеннями ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
З огляду на зміст протоколу про адміністративні правопорушення від 27.12.2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 , службові особи територіального органу Національної поліції повинні довести той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Протокол серії ЕПР1 № 552536 від 27.12.2025 року складений уповноваженою на те посадовою особою, в межах наданих їй повноважень, відповідає вимогам ст. 255, 256 КУпАП та в силу ст. 251 КУпАП є доказом у справі.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується такими дослідженими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №552536 від 27.12.2025, у якому викладені обставини і суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- рапортом від 27.12.2025 інспектора ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області капітана поліції Автутова Д.С. про те, що ним, під час патрулювання м. Білгород-Дністровського, по вул. Шкільна, був зупинений автомобіль CHEVROLET LACETTI д.н. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , причина зупинки – порушення ПДР, а саме: не працювала під світка заднього номерного знаку. Під час бесіди з водієм від нього був чутний запах алкоголю, та поведінка водія не відповідала ситуації, на що йому було запропоновано пройти Алкотестер Драгер на місці, або пройти огляд в медичному закладі, але водій відмовився пояснюючи це тим, що він військовий. Враховуючи вищевикладене, на гр. ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол за ч. 1 статті 130 КУпАП та винесено постанову за ч. 1 статі 121-3 КУпАП; 
- Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого вказано, що огляд проводився у зв`язку із виявленими ознаками : різкий запах алкоголю з порожнин рота, почервоніння очей, тремтіння пальцев рук; результати огляду відсутні, через відмову ОСОБА_1 від проходження огляду; 
- письмовим направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, згідно з яким ОСОБА_1 27.12.2025 року о 21:50 год. був направлений на огляд до КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», від проходження якого ОСОБА_1 відмовився; 
- оптичним диском DVD-R із десятьма відеозаписами з місця події, яка відбулась 27.12.2025 року.
Так, на першому відеозаписі video_2025-12-29_14-22-04 зафіксований рух патрульного автомобілю співробітників поліції, на 21:39:38 запису назустріч іде автомобіль, який був зупинений працівниками поліції. 
На другому відеозапису 038х040_00000020251227214643_0038 ОСОБА_1 надає на вимогу поліцейських документи для встановлення особи, на 21:48:23 співробітник поліції пояснює ОСОБА_4 причину зупинки - відсутність освітлення на задньому номерному знаку; на 21:48:50 співробітник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповідає, що він не може цього зробити, оскільки він є військовослужбовцем та його огляд та освідування може проводити виключно військова служба правопорядку. Після чого співробітник поліції по телефону викликав військову службу правопорядку. 
На третьому відеозапису 038х040_00000020251227215144_0039 зафіксована розмова працівників поліції із ОСОБА_1 щодо необхідності виклику військової служби правопорядку з використанням нецензурної лексики з боку ОСОБА_1 . 
На четвертому відеозапису 038х040_00000020251227215510_0040 зафіксована телефонна розмова працівників поліції з приводу необхідності виклику військової служби правопорядку, оскільки ОСОБА_1 неодноразово повідомив, що алкотестер Драгер він проходити не може, так як він є військовослужбовцем. 
На п`ятому відеозапису 038х040_00000020251227220010_0041 на 22:00:10 ОСОБА_1 у відповідь на запитання співробітника поліції, чи вживав він алкоголь та чи буде проходити алкотестер Драгер, ОСОБА_1 в чергове відповів, що не буде, а буде проходити освідування виключно у ВСП.
На шостому відеозапису 038х040_00000020251227220510_0042 зафіксований ОСОБА_1 , чоловіки, які їхали разом із ним в автомобілі та співробітники поліції, які очікують на приїзд військової служби правопорядку. 
На сьомому відео 038х040_00000020251227220720_0043 на 22:08:25 зафіксована словесна перепалка ОСОБА_1 із співробітниками поліції з приводу наявності зброї у ОСОБА_1 , після чого співробітник поліції пояснює чоловікам, які їхали разом із ОСОБА_1 щодо необхідності та наслідків проходження або не проходження алкотестеру Драгер. 
На восьмому відео 038х040_00000020251227221221_0044 зафіксовано о 22:13:35 приїзд військової служби правопорядку. О 22:15:31 співробітник Військової служби правопорядку пояснює ОСОБА_1 про те, він має пройти Алкотестер Драгер співробітників поліції, оскільки ОСОБА_1 керував не військовим службовим автомобілем. На 22:16:32 хвилин ОСОБА_1 вказує про те, що алкотестер Драгер співробітників поліції він проходити не буде, а поїде проходити освідування на Військовій службі правопорядку, на що на 22:17:22 хвилин інспектор повідомляє про те, що на ОСОБА_1 буде складено адміністративний протокол за ст. 130 ч. 1 КУпАП. На 22:17:15 на запитання співробітника ВСП щодо того, чи буде ОСОБА_1 продувати алкотестер Драгер, останній відповів відмовою. 
На дев`ятому відео 038х040_00000020251227221721_0045 на 22:17:28 ОСОБА_1 на запитання працівника поліції, чи буде він ознайомлюватись із матеріалами справи, відповідає відмовою.
На десятому відео 038х040_00000020251227222721_0047 зафіксовано на 22:27:36 хвилин факт передачі керування автомобілем ОСОБА_5 . 
У своєму клопотанні захисник Євстіфєєва І.В. вказує на відсутність правових підстав для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , що є наслідком того, що всі подальші дії працівників поліції повинні бути визнані незаконними. З цього приводу суд зазначає наступне. 
З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.
Також, суд зауважує, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися.
Окрім того, суд зазначає, що у рапорті інспектора ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області капітана поліції Автутова Д.С. вказано, що причино зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є порушення останнім ПДР, а саме: не працювала під світка заднього номерного знаку. 
Далі, захисник Євстіфєєва І.В. вказує на той факт, що вона вважає відеозаписи, долучені до матеріалів даної справи працівниками поліції такими, що мають ознаки переривання, тобто, відсутня основна вимога до фіксування правопорушення – безперервність відео фіксації, а наявна вибірковість файлів. З цього приводу суд зазначає наступне. 
В сенсі положень ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудної камери поліцейського щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .
Долучені до матеріалів справи відеозаписи відображають події, по факту яких 27.12.2025 складено адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 . Зокрема, відеозаписами зафіксовано факт виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, неодноразові пропозиції пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння, роз`яснення співробітників військової служби правопорядку щодо необхідності проходження алкотестеру Драгер на місці у співробітників поліції, відмова від проходження огляду. Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 також зафіксований на відеореєстратор патрульного автомобілю поліцейських, який доданий на відповідному диску до матеріалів справи. 
Дослідивши надані разом із даним протоколом відеозаписи, суд приходить до висновку, що відеозаписи, залучені поліцейськими як безумовний доказ у справі, відповідають вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018.
Так, у даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано запис, який стосується безпосередньо факту відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. При цьому, судом приймається до уваги той факт, що досліджені відеозаписи фіксують реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення та мають безсторонній характер.
Під час дослідження наявних в матеріалах справи відеозаписів суд звертає увагу на те, що відеозапис міститься на оптичному диску, на якому послідовно зображені події, які хронологічно продовжують одна одну. При цьому вказані файли містять фіксацію самого правопорушення (від зупинення автомобілю до відмови водія від проходження у встановленому порядку огляду та отримання примірнику протоколу). 
Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозаписи не викликають, оскільки на них відображені події, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаних відеозаписів (на що посилається захисник Євстіфєєва І.В. у своїх запереченнях) стороною ОСОБА_1 суду не надано, які і не встановлено таких обставин і під час судового розгляду справи. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, його відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, посилання адвоката Євстіфєєвої І.В. на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання встановленого порядку проведення огляду на стан сп`яніння , не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними відеозаписами, оглянутими судом. 
Далі, адвокат Євстіфєєва І.В. вказує на упередженість дій працівників поліції, не роз`яснення ними ОСОБА_1 його процесуальних прав. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися.
Далі, захисник Євстіфєєва О.П. вказує на той факт, що на її думку, вказаний протокол не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки фактичні обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достовірності. Щодо цього, суд зазначає, що вказаним посиланням суд надає оцінку при ухваленні остаточного рішення за даним протоколом, тобто при оцінці всіх наданих суду доказів.
Далі, захисник Євстіфєєва І.В. вказує на порушення вимог ст. 266-1 КУпАП, тобто порушення процедури огляду ОСОБА_1 співробітниками поліції, оскільки він є військовозобов`язаним. З цього приводу суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Статтею 266-1 КУпАП передбачено, що військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.
Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом, застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.
Відповідно до п.3 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №32 12.01.2024, огляду підлягають військовослужбовці/ військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння).
Відтак, обов`язковою умовою для проведення огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння саме посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, а не поліцейським, є виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або перебування на території військових частин (установ, закладів).
Згідно із ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Матеріали даної адміністративної справи не містять, а також стороною ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що під час зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 , як військовослужбовець, виконував обов`язки військової служби. Як вбачається з оглянутих відеозаписів, ОСОБА_1 , коли був зупинений поліцейськими по вул. Шкільна, у м. Білгород-Дністровському, їхав не на службовому автомобілі, що не заперечувалось ОСОБА_1 та чоловіками, які їхали разом із ним в автомобілі, що, відповідно, не може бути розцінено як виконання обов`язків військової служби.
Отже, у даному випадку він є особою, яка керувала цивільним транспортним засобом.
Сама ж по собі наявність у водія статусу військовослужбовця, за умови не виконання ним у цей час вказаних вище обов`язків, не є підставою для проведення його огляду спеціальними суб`єктами. 
За таких обставин, виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції правомірно застосували до останнього загальний порядок проходження огляду на стан сп`яніння, передбачений ст. 266 КУпАП. 
Далі, захисник Євстіфєєва І.В. вказує на те, що позбавлення права керування транспортними засобами унеможливість виконання покладених на ОСОБА_1 службових обов`язків та може негативно вплинути на виконання бойових завдань підрозділом. З цього приводу суд зазначає наступне. 
Суд не може погодитись із твердженням сторони захисту про те, що застосування до ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом буде надмірним та не відповідатиме принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час перебуває на військовій службі з огляду на наступне.
Так, суд не вбачає підстав для призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації. При цьому, судом враховується, що законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від законодавства України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом. Дана категорія адміністративних правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відноситься до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки. Керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб, а безпідставне звільнення або часткове звільнення від відповідальності правопорушників має вкрай негативні наслідки.
Також, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України «Про правотворчу діяльність» суд для подолання правової прогалини може застосовувати у випадках, передбачених законом:
1) аналогію закону - шляхом застосування до неврегульованих суспільних відносин положень закону, який регулює подібні суспільні відносини;
2) аналогію права - шляхом застосування до суспільних відносин, не врегульованих нормативно-правовими актами, загальних принципів права.
Аналогія закону або аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, притягнення особи до юридичної відповідальності (ч.4 ст.65 зазначеного Закону).
Враховуючи, що в даному випадку відсутні будь-які правові прогалини, які не врегульовані положеннями КУпАП, а санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною (передбачає для водіїв накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік), підстав для застосування іншого виду стягнення, ніж передбаченого законом, не вбачається.
При цьому, суд з великою повагою ставиться до військовослужбовців ЗСУ та сил оборони, які самовіддано захищають Україну та її громадян від збройної агресії рф, однак зауважує, що Закон для всіх один, та він повинен застосовуватися однаково до кожного хто його порушив.
Підсумовуючи вищевикладене, судом приймається до уваги той факт, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою у відповідності до вимог Інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень, будь-яких пояснень до нього ОСОБА_1 на місці складання протоколу подано не було. А відтак, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 надав поліцейському чітку та зрозумілу відповідь щодо його відмови від проходження огляду як за допомогою приладу Драгер та і відмову їхати до медичного закладу, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП.
Відтак, перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, що могли стати підставою не виконувати ОСОБА_1 законних вимог поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження сторони захисту з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів у справі. 
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Суд звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. Керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб, а безпідставне звільнення або часткове звільнення від відповідальності правопорушників має вкрай негативні наслідки.
На переконання суду, інформація, що міститься на відеозаписах, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях водія ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки докази його вини є переконливими, достатніми, відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в матеріалах, що були повно та всебічно досліджені.

Накладення стягнення
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.
При вирішенні питання про накладення стягнення за допущене адміністративне правопорушення суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення правопорушниці до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки її вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», та цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб. 
Судом також враховується характер вчиненого правопорушення, яке містить в собі суспільно-небезпечне діяння: дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху (водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб), загрожує їх життю, здоров`ю, тяжких імовірних наслідків; дані про особу (до адміністративної відповідальності правопорушниця притягується вперше), ступінь його вини, поведінку правопорушника під час та після вчинення правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність та вважає за необхідне застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень.
Згідно з довідкою начальника сектору АП Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області Н. Заремба, у ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_5 не вилучалось, оскільки водієм ОСОБА_1 працівникам поліції був наданий Застосунок «Дія». Отже, суд застосовує до порушника додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Судові витрати
Відповідно до змісту ст. 40-1 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» є всі підстави для стягнення з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 33, 34, 35, 39-1, 40-1, 283-285, 268, 294 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд
ПОСТАНОВИВ:
Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. 
Строк пред`явлення постанови для виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та потерпілою особою протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду. 
Повний текст постанови складено 08.06.2026.

Суддя          Юлія ШЕВЧУК