ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 922/3078/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О. А. - головуючий, Кондратова І. Д., Мамалуй О. О.
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д. А.
та представників:
позивача 1 - ОСОБА_1., Дудяк Р. А.,
Позивача 2 - Дудяк Р. А.,
відповідача - Гарагуля В. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 (головуючий - Білоусова Я. О., судді Лакіза В. В., Тарасова І. В.)
та рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 (суддя - Хотенець П. В.)
у справі № 922/3078/25
за позовом 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини"
про стягнення 11 103 316,41 грн

ВСТАНОВИВ:
У зв`язку з відпусткою судді Баранця О. М. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2026.

Короткий зміст позовних вимог
1.  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь:
- ОСОБА_1 317 178,16 грн, що складається з: 129 900,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 10 000 акцій АТ "Укренергомашини"), 14 723,19 грн 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 78 609,86 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 54 975,11 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 01 лютого 2024 року по 31 липня 2025 року, 38 970,00 грн штрафу;
- ОСОБА_2 10 786 138,25 грн, що складається з: 3 247 500,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 250 000 акцій АТ "Укренергомашини"), 368 079,66 грн 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 1 965 246,61 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 4 231 061,98 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 974 250,00 грн штрафу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2. Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 позов задоволено повністю.
3. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь ОСОБА_1 317 178,16 грн, що складається з: 129 900,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 10 000 акцій АТ "Укренергомашини"), 14 723,19 грн 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 78 609,86 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 54 975,11 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 01 лютого 2024 року по 31 липня 2025 року, 38 970,00 грн штрафу, а також 66 619,90 грн судового збору.
4. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь ОСОБА_2 10 786 138,25 грн, що складається з: 3 247 500,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 250 000 акцій АТ "Укренергомашини"), 368 079,66 грн 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 1 965 246,61 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 4 231 061,98 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 974 250,00 грн штрафу, а також 66 619,90 грн судового збору.
5. Рішення суду обґрунтовано тим, що у даному випадку, офертою Товариства суд вважає направлення акціонеру повідомлення про право викупу акцій відповідно з проектом, який був наданий для ознайомлення перед проведенням зборів, а акцептом - вимогу про викуп акціонера, направлену товариству, в зв`язку з чим суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 129 900,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 10 000 акцій АТ "Укренергомашини") та в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 3 247 500,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 250 000 акцій АТ "Укренергомашини").
6. Щодо стягнення із відповідача заявлених позивачами 54 975,11 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 01 лютого 2024 року по 31 липня 2025 року, 4 231 061,98 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 38 970,00 грн штрафу та 974 250,00 грн штрафу, суд з посиланням на п.4.3 та 4.4 договору, дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.
7. Щодо вимог позивачів про стягнення з відповідача 14 723,19 грн 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 78 609,86 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 368 079,66 грн 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року та 1 965 246,61 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, суд перевіривши розрахунок позивача вказаних сум 3% річних та інфляційних втрат дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є правильним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
8. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025, в частині стягнення пені змінено. Викладено резолютивну частину рішення в такій редакції:
"Позов задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, пр-т. Героїв Харкова, буд. 199, код ЄДРПОУ 05762269) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 263 800,18 грн, що складається з: 129 900,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 10 000 акцій АТ "Укренергомашини"), 14 723,19 грн 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 78 609,86 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 1597,13 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 01 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року, 38 970,00 грн штрафу, а також 3 165,60 грн судового збору.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, пр-т. Героїв Харкова, буд. 199, код ЄДРПОУ 05762269) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 7 133 240,66 грн. що складається з: 3 247 500,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 250 000 акцій АТ "Укренергомашини"), 368 079,66 грн 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 1 965 246,61 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року, 578 164,39 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 15 серпня 2023 року по 15 лютого 2024 року, 974 250,00 грн штрафу, а також 85 598,89 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовити".
9. Суд апеляційної інстанції зазначив, що реалізуючи своє право, передбачене Законом, позивачі у встановлений законом строк звернулись до відповідача з письмовими заявами про здійснення обов`язкового викупу належних їм акцій, що вбачається зі змісту рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2023 у справі № 922/1307/22, в якому встановлено, що 15 вересня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслали Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" вимоги від 15.09.2021 про обов`язковий викуп належних їм акцій, які відповідач отримав 20.09.2021 (відповідно до п.1.2 договорів купівлі-продажу акцій). Проте, відповідач не виконав вимоги статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" щодо обов`язкового викупу акцій товариства, належних позивачам, у встановлений Законом строк (протягом 30 днів з дня отримання вимоги), а відтак, апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 129 900,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 10 000 акцій АТ "Укренергомашини") та в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 3 247 500,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 250 000 акцій АТ "Укренергомашини") підлягають задоволенню.
10. Щодо стягнення з відповідача на користь: першого позивача 14 723,19 грн 3% річних та 78 609,86 грн інфляційних втрат за період з 21.10.2021 по 31.07.2025 та стягнення на користь другого позивача 368 079,66 грн 3% річних та 1 965 246,61 грн інфляційних втрат за період з 21.10.2021 по 31.07.2025, суд апеляційної інстанції зазначив, що строк проведення товариством розрахунку за акції визначено законом і він починає перебіг з дати отримання вимоги про викуп від акціонера, а не з дати укладення договору. При цьому колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначила, що наявність спору щодо ціни акції не впливає на безумовне право акціонера на отримання коштів за результатом обов`язкового викупу акцій товариством відповідно до вимог Закону, а також не вливає на встановлення факту прострочення, у разі ухилення товариством від здійснення оплати у встановлений законом строк за спірні акції. Відтак, суд апеляційної інстанції відхилив твердження апелянта про те, що нарахування інфляційних витрат та відсотків річних можливо лише не раніше дати укладання договорів про обов`язковий викуп акцій.
11. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачами нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснюється з 21.10.2021 по 31.07.2025, тобто відповідно до закону. Відтак, перевіривши розрахунки позивачів в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідні розрахунки є правильними, відповідають нормам чинного законодавства та підлягають задоволенню.
12. Разом з цим, щодо стягнення із відповідача заявлених позивачами 54 975,11 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 01.02.2024 по 31.07.2025, 4 231 061,98 грн пені на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21.10.2021 по 31.07.2025, 38 970,00 грн штрафу (на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн) та 974 250,00 грн штрафу (на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн), суд апеляційної інстанції зазначив, що пеня за прострочення виконання відповідачем як покупцем цінних паперів зобов`язань за договором має нараховуватися за період шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції зауважила, що договори про обов`язковий викуп акцій не були узгоджені сторонами за власним волевиявленням, сторони не дійшли згоди щодо ціни договорів (ціни викупу акцій), а тому відсутні підстави для висновку про будь-які договірні відносини між сторонами до часу вирішення спору між ними у судовому порядку у справі №922/1307/22.
13. З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме з дати набрання чинності рішенням суду у справі №922/1307/22 (з 14 серпня 2023 року) між сторонами виникли договірні зобов`язання, у зв`язку з чим нарахування штрафних сум можливо не раніше дати укладання договорів про обов`язковий викуп акцій.
14. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що 12.10.2021 ОСОБА_2 надала своїй Депозитарній установі розпорядження на проведення облікової операції списання ЦП (250000 акцій відповідача) на рахунок Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", відкритий в ПАТ "НДУ" (10002400623010559). 01.02.2024 ОСОБА_1 надав своїй Депозитарній установі розпорядження на проведення облікової операції списання цінних паперів (10000 акцій відповідача) на рахунок Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", відкритий в ПАТ "НДУ" (10002400623010559).
15. Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_2 має право на нарахування пені, у відповідності з п.4.3 договору, з 15.08.2023 по 15.02.2024 (в межах шестимісячного строку від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України). ОСОБА_1 має право на нарахування пені, у відповідності з п.4.3 договору та з урахуванням положень частини шостої статті 232 ГК України, з 01.02.2024 по 15.02.2024.
16. Здійснивши власний розрахунок пені за період, визначений судом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн є обґрунтованими у розмірі 1 597,13 грн за період з 01.02.2024 по 15.02.2024; на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн є обґрунтованими у розмірі 578 164,39 грн за період з 15.08.2023 по 15.02.2024.
17. Разом з цим, перевіривши здійснений позивачами розрахунок штрафу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про його обґрунтованість у розмірі 38 970,00 грн за невиконання відповідачем зобов`язань щодо першого позивача та у розмірі 974 250,00 грн за невиконання відповідачем зобов`язань щодо другого позивача.
18. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 70%.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
19. Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову.
20. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанції, при цьому, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 921/260/19 та від 07.12.2022 у справі № 921/262/19, правові висновки з яких також були застосовані Верховним Судом у постановах від 26.06.2024 у справі № 910/268/20, від 01.04.2025 у справі № 916/5009/23, від 04.02.2026 у справі № 911/2081/24.
21. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми права за відсутності правового висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування статей 8, 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства" від 17 вересня 2008 року №514-VI, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, у системному зв`язку з нормами Рішення Національної комісії та фондового ринку від 23.04.2013 №735 "Про затвердження Положення про провадження депозитарної діяльності", зокрема, абзаців 1 - 4 пункту 9 глави 5 розділу V, абзаців 1 - 3 пункту 16 глави 2 Розділу V Рішення №735.

Позиція інших учасників справи
22. Позивачі подали відзив, у якому заперечили проти доводів скаржника та просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
23. 27.08.2021 загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" були прийняті рішення про приєднання, зміну типу товариства та схвалення значних правочинів. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 голосували проти прийняття таких рішень, а відтак у них виникло право вимагати обов`язкового викупу акцій емітентом.
24. Позивачі зазначають, що 15.09.2021 вони звернулися до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" з письмовими вимогами акціонерів про обов`язковий викуп належних їм акцій по ціні 13,06 грн, які були отримані Акціонерним товариством "Українські енергетичні машини" 20.09.2021. 01.10.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" надійшли повідомлення про право вимоги обов`язкового викупу акцій від 24.09.2021 № 01/03/27-759, № 01/03/27-760, в яких, зокрема, вказано, що ціна викупу акцій становить 1,95 грн, що на думку позивачів є відмовою від викупу акцій, що змусило останніх звернутися до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання договорів обов`язкового викупу акцій укладеними.
25. Так, в Господарському суді Харківської області перебувала справа № 922/1307/22 за позовом 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Івекс Ессет Менеджмент", 4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Драгон Капітал Інвестментс", 5) Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Драгон Капітал", 6) ДРГН Лімітед ("DRGN Limited"), до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", про визнання договорів укладеними.
26. Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.03.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 у справі № 922/1307/22, договори обов`язкового викупу акцій були визнані укладеними в судовому порядку.
27. Постановою Верховного Суду від 28.11.2023 рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 у справі № 922/1307/22 змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2023 у справі № 922/1307/22, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2023, змінено шляхом викладення у пунктах 2, 3, 5, 6, 7 резолютивної частини речень: "7.1. Даний Договір набуває чинності з 20 вересня 2021 року і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.", та у пункті 4 резолютивної частини речення: "7.1. Даний Договір набуває чинності з 01 жовтня 2021 року і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором." у нових редакціях: "7.1. Даний Договір набуває чинності з дня набрання чинності рішенням суду і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором". В інших частинах рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 у справі № 922/1307/22 залишено без змін.
28. У межах справи № 922/1307/22 судом встановлено наступне.
"27 серпня 2021 року відбулися позачергові загальні збори акціонерів Акціонерного товариства "Турбоатом", які оформлені протоколом № 28/2021.
Позивачі, як акціонери Акціонерного товариства "Турбоатом", зареєструвалися на позачергових загальних зборах акціонерів Акціонерного товариства "Турбоатом", які відбулися 27.08.2021, і голосували проти прийняття загальними зборами рішень по питаннях: № 3 порядку денного: "Зміна типу Товариства з публічного на приватне"; № 6 порядку денного: "Приєднання до Товариства (код за ЄДРПОУ 05762269) Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (код за ЄДРПОУ 00213121); № 9 порядку денного: "Про схвалення значних правочинів та затвердження їх умов, що були укладені Товариством з АТ "Укрексімбанк", а саме: додаткової угоди № 20-1КЛ0001-0002 від 10.06.2021 до кредитного договору від 22.06.2020 № 20-1КШ001 та договору про внесення змін № 20-1Ш0004-0001 від 10.06.2021 до договору застави №№ 20-Ш10004 від 22.06.2020".
15 вересня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслали Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" (попередня назва - Акціонерне товариство "Турбоатом") вимогу від 15.09.2021 про обов`язковий викуп належних їм акцій по ціні 13,06 грн.
01 жовтня 2021 року позивачу - 1 від відповідача надійшло повідомлення про право вимоги обов`язкового викупу акцій від 24.09.2021 №01/03/27-759, в якому, зокрема, вказано: ціна викупу акцій -1,95 грн.
01 жовтня 2021 року позивачу - 2 від відповідача надійшло повідомлення про право вимоги обов`язкового викупу акцій від 24.09.2021 №01/03/27-760, в якому, зокрема, вказано: ціна викупу акцій - 1,95 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.03.2023 у справі № 922/1307/22, яке набрало законної сили 14.08.2023, з урахуванням постанови Верховного суду від 28.11.2023, визнано укладеними договори купівлі-продажу належних акціонерам простих іменних акцій АТ "Українські енергетичні машини".
29. Так, відповідно до пункту 1.1 договорів згідно чинного законодавства України цей договір визначає права і обов`язки сторін, що виникають з приводу обов`язкового викупу покупцем у продавця емітованих покупцем цінних паперів. Підставою для виникнення у покупця обов`язку викупу емітованих ним цінних паперів є прийняття Загальними зборами акціонерів покупця 27.08.2021 рішень про приєднання, зміну типу товариства та схвалення значних правочинів.
30. У пункті 1.2. договорів зазначено, що підписання цього договору, окрім іншого, свідчить про те, що продавець зареєструвався для участі у Загальних зборах акціонерів 27.08.2021 та голосував проти прийняття Загальними зборами рішень про приєднання, зміну типу товариства та схвалення значних правочинів, а також про отримання покупцем 20.09.2021 від продавця письмової вимоги продавця від 15.09.2021 про обов`язковий викуп акцій.
31. Згідно з пунктом 3.1. договорів ринкова вартість (ціна викупу) цінних паперів становить 12,99 грн за одну акцію, станом на 26.07.2021 - день, що передує опублікуванню в установленому порядку повідомлення про скликання Загальних зборів акціонерів покупця 27.08.2021.
32. Відповідно до пункту 3.2 договорів загальна вартість цінних паперів, які є предметом цього договору, становить 129 900,00 грн (для першого позивача); 3 247 500,00 грн (для другого позивача).
33. Згідно з пунктом 3.3. договорів продавець зобов`язаний до 20.10.2021 надати депозитарній установі, в якій у продавця відкрито рахунок в цінних паперах, на якому зберігаються цінні папери, що є предметом договорів, розпорядження на проведення облікової операції списання цінних паперів на рахунок покупця, відкритий в ПАТ "НДУ" (10002400623010559).
34. За змістом пункту 3.4. договорів покупець зобов`язаний до 20.10.2021 надати Центральному депозитарію Розпорядження Центральному депозитарію на виконання облікової операції переказу цінних паперів (Додаток № 10 до Регламенту провадження депозитарної діяльності Центрального депозитарію), що є предметом цього договору.
35. У пункті 3.5 договорів передбачено, що покупець зобов`язаний до 20.10.2021 сплатити (перерахувати) продавцю загальну вартість цінних паперів, вказану в пунктів 3.2 цього договору. Сплата за ЦП, що є предметом цього договору, здійснюється виключно в грошовій формі в національній валюті безготівковим перерахунком на банківський рахунок продавця.
36. Відповідно до пункту 3.6 договорів продавець гарантує, що вказані у пункті 2.1. ЦП належать йому на праві власності, не обтяжені ніякими зобов`язаннями і не є предметом застави.
37. Згідно з пунктом 4.1. договорів у разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору, кожна зі сторін несе відповідальність згідно чинного законодавства України.
38. У пункті 4.2. договорів передбачено, що у разі прострочення виконання продавцем умов пункту 3.3. цього договору продавець зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості цінних паперів, зазначеної в пункті 3.2. цього договору, за кожний день прострочення.
39. Згідно з пунктом 4.3. договорів у разі прострочення виконання покупцем умов пункту 3.4. та/або пункту 3.5. цього договору (при умові виконання продавцем пункту 3.3. цього договору), покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості цінних паперів, зазначеної в пункті 3.2. цього договору, за кожний день прострочення.
40. Відповідно до пункту 4.4. договорів у разі прострочення виконання покупцем умов пункту 3.4. та/або пункту 3.5. цього договору понад 10 днів, покупець сплачує продавцю додатково до пені штраф у розмірі 30% від загальної вартості цінних паперів, зазначеної в пункті 3.2. цього договору.
41. За змістом пункту 4.5. договорів неустойки (штрафи, пеня) за цим договором або у зв`язку з ним, підлягають сплаті за першою вимогою однієї зі сторін. Сплата неустойки по цьому договору не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за цим договором.
42. Відповідно до пунктів 7.1 договорів даний договір набуває чинності з дня набрання чинності рішенням суду (з 14.08.2023) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором."
43. 12.10.2021 ОСОБА_2 надала своїй Депозитарній установі розпорядження на проведення облікової операції списання ЦП (250000 акцій відповідача) на рахунок Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", відкритий в ПАТ "НДУ" (10002400623010559).
44. 01.02.2024 ОСОБА_1 надав своїй Депозитарній установі розпорядження на проведення облікової операції списання цінних паперів (10000 акцій відповідача) на рахунок Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", відкритий в ПАТ "НДУ" (10002400623010559).
45. Позивачі зазначають, що вони виконали пункти 3.3. договорів, а Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" не виконало ні пункт 3.4, ні пункт 3.5. договорів, в зв`язку з чим у відповідача перед:
- ОСОБА_1 склалася заборгованість у розмірі 317 178,16 грн, що складається з: 129 900,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 10 000 акцій АТ "Укренергомашини"), 14 723,19 грн - 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21.10.2021 по 31.07.2025, 78 609,86 грн - інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 21.10.2021 по 31.07.2025, 54 975,11 грн - пені на суму основної заборгованості в розмірі 129 900,00 грн за період з 01.02.2024 по 31.07.2025, 38 970,00 грн - штрафу;
- ОСОБА_2 склалася заборгованість у розмірі 10 786 138,25 грн, що складається з: 3 247 500,00 грн суми основної заборгованості (загальна вартість 250 000 акцій АТ "Укренергомашини"), 368 079,66 грн - 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21.10.2021 по 31.07.2025, 1 965 246,61 грн - інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21.10.2021 по 31.07.2025, 4 231 061,98 грн - пені на суму основної заборгованості в розмірі 3 247 500,00 грн за період з 21.10.2021 по 31.07.2025, 974 250,00 грн - штрафу.
46. 01.05.2024 другий позивач надіслала Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" вимогу про виплату загальної суми договору, штрафу, пені, інфляційних та 3% річних, які відповідач не виконав.
47. Наведені обставини і стали підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом.

Позиція Верховного Суду
48. Перевіривши повноту встановлення судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві Верховний Суд вважає, що касаційна скарга Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
49. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
50. Верховний Суд звертає увагу, що самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
51. Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
52. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
53. Відповідно до частини третьої статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" протягом 30 днів після прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, акціонер, який має намір реалізувати зазначене право, подає товариству письмову вимогу. У вимозі акціонера про обов`язковий викуп акцій мають бути зазначені його прізвище (найменування), місце проживання (місцезнаходження), кількість, тип та/або клас акцій, обов`язкового викупу яких він вимагає. До письмової вимоги акціонером мають бути додані копії документів, що підтверджують його право власності на акції товариства станом на дату подання вимоги.
54. Протягом 30 днів після отримання вимоги акціонера про обов`язковий викуп акцій товариство здійснює оплату вартості акцій за ціною викупу, зазначеною в повідомленні про право вимоги обов`язкового викупу акцій, що належать акціонеру, а відповідний акціонер повинен вчинити усі дії, необхідні для набуття товариством права власності на акції, обов`язкового викупу яких він вимагає (частина четверта статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства").
55. Отже, право акціонера вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому акцій виникає з моменту прийняття загальними зборами рішення, яке відповідно до частин першої або другої статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" є підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, за умови, що такий акціонер зареєструвався для участі у загальних зборах, на яких прийнято рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, та голосував проти прийняття загальними зборами такого рішення.
56. Тобто, початком перебігу строку, протягом якого акціонер може подати відповідну письмову вимогу, є прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій. Подання акціонером, у якого виникло право вимагати здійснення обов`язкового викупу належних йому акцій, письмової вимоги до товариства не залежить від надання товариством повідомлення про право вимоги обов`язкового викупу акцій, що належать акціонеру.
57. Частиною четвертою статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що оплата акцій здійснюється у грошовій формі, якщо сторони в межах строків, установлених у цій статті, не дійшли згоди щодо іншої форми оплати.
58. У постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 921/262/19, від 14.07.2021 у справі № 921/260/19, зокрема, вказано, що відповідно до статей 36, 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства" обов`язковий викуп акцій має відбуватися у наступному порядку:
1) повідомлення акціонерів про скликання загальних зборів, порядок денний яких включає питання про вчинення товариством значного правочину;
2) визначення оцінювача, проведення незалежної оцінки ринкової вартості акцій;
3) затвердження ціни обов`язкового викупу акцій наглядовою радою товариства;
4) надання акціонерам можливості ознайомитися з проектом договору купівлі-продажу з зазначенням всіх умов, включаючи ціну викупу;
5) голосування акціонером проти рішення про вчинення значного правочину на загальних зборах товариства;
6) складення товариством переліку акціонерів, які мають право на викуп;
7) направлення товариством акціонеру повідомлення про право вимоги обов`язкового викупу акцій, що належать акціонеру;
8) направлення акціонером вимоги про викуп акцій (не пізніше 30 днів з дати ухвалення рішення);
9) оплата товариством викуплених акцій (протягом 30 днів після отримання вимоги акціонера про обов`язковий викуп акцій);
10) укладення договору купівлі-продажу акцій (протягом 30 днів після отримання вимоги акціонера про обов`язковий викуп акцій).
59. У вказаних постановах Верховний Суд звертав увагу на вказану в Законі України "Про акціонерні товариства" (статті 36, 68, 69) послідовність дій при обов`язковому викупі акцій, де першою дією вказано оплату акцій, другою - укладення договору купівлі-продажу акцій (хоча обидві дії мають відбутися в однаковий строк) та зазначив про те, що строк проведення товариством розрахунку за акції визначено законом і він починає перебіг з дати отримання вимоги про викуп від акціонера, а не з дати укладення договору (чи іншої умови).
60. Верховний Суд зазначає, що така правова позиція є сталою та послідовною у правозастосовчій практиці, зокрема, окрім згаданих вище постанов була викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.04.2024 у справі №910/268/20, від 01.04.2025 у справі № 916/5009/23, від 04.02.2026 у справі № 911/2081/24.
61. Скаржник не погоджується із вказаною правовою позицією та у касаційній скарзі зазначає про необхідність відступу від висновків Верховного Суду, викладених у наведених постановах.
62. Щодо наведених доводів Верховний Суд зазначає таке.
63. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
64. Згідно з абзацом 3 пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
65. Верховний Суд звертає увагу, що підставою касаційного оскарження судових рішень є обґрунтована необхідність відступлення від висновку саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
66. З огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити належне обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.
67. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.
68. У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
69. Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумачення судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.
70. Задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання (такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (пункти 43- 45), від 05.12.2018 у справах №757/1660/17-ц (пункти 43- 44) і №818/1688/16 (пункти 44- 45), від 15.05.2019 у справі №227/1506/18 (пункт 54), від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц (пункти 44- 45), від 21.08.2019 у справі №2-836/11 (пункт 24), від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц (пункт 23), від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц (пункт 48), від 30.06.2020 у справах №264/5957/17 (пункт 41) і №727/2878/19 (пункт 39), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 (пункт 35), від 09.09.2020 у справі №260/91/19 (пункти 58- 59), від 29.09.2020 у справі №712/5476/19 (пункт 40), від 25.05.2021 у справі №149/1499/18 (пункт 29); від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 7.19), від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (пункт 34), від 02.11.2021 у справі №917/1338/18 (пункт 90), від 09.11.2021 у справі №214/5505/16 (пункт 31), від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (пункт 49), від 08.06.2022 у справі №362/643/21(пункт 45).
71. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.
72. Частиною другою статті 302 ГПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
73. Отже, даною нормою передбачено, що колегія суддів або палата передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
74. Проте скаржник у касаційній скарзі, у контексті положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, не навів вагомих і достатніх аргументів, які би дійсно свідчили про необхідність відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.07.2021 у справі № 921/260/19 та від 07.12.2022 у справі № 921/262/19, від 26.06.2024 у справі № 910/268/20, від 01.04.2025 у справі № 916/5009/23, від 04.02.2026 у справі № 911/2081/24, та інших постановах Верховного Суду, щодо застосування статей 36, 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства", а саме не довів наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту).
75. Доводи скаржника про необхідність відступу від висновків Верховного Суду, викладених у наведених постановах, ґрунтуються на власному тлумаченні норм права, що регулюють спірні правовідносини та на незгоді з правовою позицією, викладеною у вказаних постановах; у свою чергу вони не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, вміщеної в таких постановах.
76. Водночас Верховний Суд зазначає, що правова позиція Верховного Суду, викладена у справах № 921/260/19, № 921/262/19, № 910/268/20, № 916/5009/23, № 911/2081/24 має універсальний характер та може застосовуватися як до правовідносин, в яких договір обов`язкового викупу акцій було укладено до звернення особи до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, так і до правовідносин, в яких вимоги про визнання договору укладеним та стягнення сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК (які мали місце у справі №911/2081/24), були заявлені одночасно, а також незалежно від того чи відповідачем заперечувались умови договору, запропонованого позивачем, щодо визначення ціни вартості акції товариства.
77. З огляду на наведене Верховний Суд не вбачає підстав для відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 921/260/19 та від 07.12.2022 у справі № 921/262/19, від 26.06.2024 у справі № 910/268/20, від 01.04.2025 у справі № 916/5009/23, від 04.02.2026 у справі № 911/2081/24, з наведених скаржником підстав.
78. Щодо визначеної скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.
79. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
80. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
81. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 вказав, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
82. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).
83. Отже, з`ясуванню підлягає як відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, так і наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
84. Водночас формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
85. Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України щодо необхідності формування Верховним Судом висновку (пункт 21 цієї постанови), скаржник у касаційній скарзі не наводить аргументованого обґрунтування необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених ним норм права в контексті спірних правовідносин з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, поданих сторонами доказів на обґрунтування своїх вимог і заперечень, та підстав для часткового задоволення позову.
86. Верховний Суд також зауважує, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях скаржник має навести не особисті міркування щодо законності та обґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування якої саме норми права у подібних відносинах не був врахований судами попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи, від якого висновку необхідно відступити, з наведенням обґрунтування такої необхідності та/або який висновок сформувати (пункт 183 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 918/686/21).
87. Стаття 2 ГПК України визначає завдання та основні засади господарського судочинства. Положення статті 19 Конституції України передбачають, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
88. У контексті обраної скаржником підстави касаційного оскарження Верховний Суд констатує, що скаржник в касаційній скарзі лише окреслює свою позицію щодо правовідносин, що склалися між учасниками спору, в яких, на його думку, відсутній висновок суду касаційної інстанції. Касаційна скарга у цій частині за своїм змістом фактично зводиться до незгоди з наданою судами першої і апеляційної інстанцій оцінкою встановлених фактичних обставин справи, до необхідності надання судом касаційної інстанції переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Відтак посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах визнаються декларативними, необґрунтованими та відхиляються.
89. З огляду на наведене, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення і постанови з цієї підстави.
90. Разом з цим, Суд відхиляє посилання скаржника, в обґрунтування своєї позиції, на постанови Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 10/3008/20, від 14.05.2025 у справі № 904/1892/24, від 02.02.2024 у справі № 924/564/22, від 11.09.2018 у справі № 904/299/18, від 08.10.2019 у справі № 904/3129/18, від 18.01.2022 у справі № 915/1473/20, від 18.01.2022 у справі № 902/1209/20, від 01.06.2022 у справі № 916/942/21, від 19.12.2023 у справі № 911/1428/22, від 07.04.2020 у справі № 910/4590/18 оскільки, неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
91. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
92. Суд зазначає, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.
93. При цьому, для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи.
94. Натомість скаржник, стверджуючи про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків у наведених вище постановах не зазначає якого саме висновку та щодо застосування якої саме конкретної норми права не було враховано судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. При цьому, незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.
95. Так, зміст оскаржуваних рішення місцевого господарського суду і постанови суду апеляційної інстанції свідчить про дослідження судами наявних у справі доказів та встановлення обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень у цій справі.
96. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
97. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.
98. За таких обставин, перевіривши застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
99. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
100. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
101. Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів першої і апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.
102. За таких обставин, доводи касаційної скарги, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення (у незміненій частині) і постанова - без змін.

Розподіл судових витрат
103. Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 (у незміненій частині) і постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 у справі № 922/3078/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді І. Д. Кондратова

О. О. Мамалуй