Справа № 184/412/26
Номер провадження 2/184/628/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(Заочне)
18 травня 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Коваленко В.О.,
за участю секретаря судового засідання – Поліщук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Покровського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом посилаючись на наступні обставини. 09.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Кредитний договір №Z02.21780.003650768, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти (далі кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 100 000,00 грн. на 48 місяців з кінцевою датою повернення 09.02.2022, а позичальник зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити плату за кредитом (проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості), а також належним чином виконати інші зобов`язання.
У подальшому ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання перед банком лише частково, сплативши 80 323,07 грн., останній платіж здійснено 20.09.2019. Наразі за нею наявна заборгованість за основним боргом 73 347,97 грн., заборгованість за відсотками 4 420,29 грн., всього 77 768,26 грн.
16.11.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» був укладений договір факторингу №16/11-23, за яким ТОВ «ФК «СОНАТІ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №Z02.21780.003650768 від 09.02.2018 у розмірі 77 768,26 грн.
29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29/12-23, за яким до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №Z02.21780.003650768 від 09.02.2018 у розмірі 77 768,26 грн.
Оскільки позивач набув право кредитора до відповідача за Кредитним договором, зобов`язань за яким ОСОБА_1 не виконує, про сить стягнути з неї на свою користь заборгованість в сумі 79 102,04 грн., а саме: 73 347,97 грн. – заборгованості за основним боргом, 4 420,29 грн. – заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 1 244,29 грн. – інфляційні втрати, 89,49 грн. – три проценти річних, та судові витрати. Наведене стало підставою для звернення до суду.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст.16 даного Кодексу.
У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема таким підставами є договори та інші правочини.
Судом було встановлено, що 09.02.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z02.21780.003650768, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у ПАТ «Ідея Банк» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку https://ideabank.ua/uk. та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір.
За цим договором ОСОБА_1 отримала у банку кредит на таких умовах: сума кредиту 100 000,00 грн.; строк кредитування 48 місяців; кінцева дата повернення кредиту 09.02.2022; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та складає 1,99 % річних від залишкової суми кредиту.
Після підписання Кредитного договору ОСОБА_1 власним підписом засвідчила факт взяття на себе відповідного зобов`язання повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, що передбачені кредитним договором, а також підтвердила, що отримала свій примірник договору.
З виписки по особистому рахунку відповідача вбачається, що Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок Боржника, як це передбачено умовами Кредитного договору, також ця виписка містить відомості про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів з погашення боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед Банком.
Відтак, у межах строку користування кредитом відповідачка зобов`язана була повертати Банку кредит і сплачувати проценти за погодженою сторонами ставкою та комісію, однак належним чином не виконувала свої зобов`язання. У розрахунку заборгованості банком зазначено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 09.02.2022 становив 77 768,26 грн.: 73 347,97 грн. – за основним боргом, 4 420,29 грн. – за відсотками. 
16.11.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу №16/11-23, згідно з умовами якого Клієнт за плату відступив Факторові права вимоги до Боржників за кредитними договорами, перелік яких наведено в Додатку №3 до Акту приймання-передачі прав грошових вимог за договором факторингу, у тому числі й до боржниці ОСОБА_1 , яка станом на 09.02.2022 мала непогашену заборгованість за кредитним договором: 73 347,97 грн. – за основним боргом, 4 420,29 грн. – за відсотками, що разом становить 77 768,26 грн.
Надалі 29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №29/12-23, згідно з умовами якого Клієнт за плату відступив Факторові права вимоги до Боржників за кредитними договорами, перелік яких наведено в Додатку №2 до Акту приймання-передачі прав грошових вимог за договором факторингу, у тому числі й до боржниці ОСОБА_1 , яка має заборгованість в сумі 77 768,26 грн.
Відповідно до витягу з реєстру боржників №2 до Договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до відповідача у розмірі 77 768,26 грн, з яких: 73 347,97 грн. – заборгованість за основним боргом, 4 420,29 грн. – за відсотками.
Поточним кредитором нараховані інфляційні втрати в сумі 1 244,29 грн., три проценти річних в сумі 89,49 грн.
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо ПAT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16 листопада 2023 року. ТОВ «Санфорд Капітал» та ТОВ «ФК «Сонаті» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Санфорд Капітал» за кредитним договором від 09.02.2018 №Z02.21780.003650768 у розмірі 79 102,04 грн.
Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із статтями 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно з частинами першою та другою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша стаття 612 ЦК України).
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики
Згідно з вимогами статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існуванні на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У ньому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача).
Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.
У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
Надані позивачем документи підтверджують факт укладення між ПAT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору від 09.02.2018 №Z02.21780.003650768.
Оскільки, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернула, у неї виникла заборгованість.
Суд встановив, що матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за кредитним договором від 09.02.2018 №Z02.21780.003650768 на користь ТОВ «Санфорд Капітал».
Враховуючи, що фактично отримані та використані кошти відповідно до умов кредитного договору від 09.02.2018 №Z02.21780.003650768 у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернула, розмір заборгованості не спростувала, а позивач належними доказами підтвердив наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
ТОВ «Санфорд Капітал» за подачу позову сплатило судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 13.02.2026 № 126.
Таким чином, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Санфорд Капітал» долучено до позовної заяви: копію Договору про надання правничої допомоги від 01 квітня 2024 року № 1/04 укладеного між ТОВ «Санфорд Капітал» та Адвокатським Об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС», вартість послуг (прейскурант) від 01 квітня 2024 року, Реєстр боржників від 01 квітня 2025 року, Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05 травня 2025 року, який містить детальний обсяг виконаних робіт у справі на загальну суму 7 200 грн, ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200,00 грн.
Щодо витрат на оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку, суд зазначає наступне.
За змістом ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Верховний Суд у додаткових постановах від 20 вересня 2022 року у справі № 756/11978/16-ц та від 18 вересня 2023 року у справі № 759/5806/20 дійшов висновку щодо необхідності розподілу судових витрат, понесених у зв`язку оплатою поштових відправлень.
Як вбачається із списку згрупованих поштових відправлень від 11 червня 2025 року та опису рекомендованого листа ТОВ «Санфорд Капітал» направило ОСОБА_1 копію позовної заяви з додатками вартістю 96,00 грн.
Отже, з відповідача на користь ТОВ «Санфорд Капітал» необхідно стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200 грн, витрати, пов`язані з поштовим відправленням 96,00 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 283 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (ідентифікаційний код 43575686, адреса: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.21, приміщення 68,69) заборгованість за Кредитним договором №Z02.21780.003650768 від 09.02.2018 в сумі 79 102,04 грн., що складається з: 73 347,97 грн. – заборгованості за основним боргом, 4 420,29 грн. – за відсотками, 1 244,29 грн. - інфляційні втрати та 89,49 грн. - три проценти річнихю
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (ідентифікаційний код 43575686, адреса: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.21, приміщення 68,69) судовий збір у сумі 2662,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200,00 грн., та витрати на оплату послуг поштового зв`язку в сумі 96,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 18.05.2026.

Суддя Покровського  міського суду	  В. О. Коваленко