Справа № 932/2799/24
 
провадження № 2/932/1293/24

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД»,  треті особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко (Сазонова) Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД»,  треті особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко (Сазонова) Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.02.2024 ОСОБА_1 двізналась про наявність виконавчого провадження № 66555501, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., де вона є боржником перед Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» на суму 10 733,71 грн. Після звернення з адвокатським запитом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., вона-позивач отримала письмову відповідь, копію постанови про відкриття провадження № 66555501 від 18.08.2021 та доступ до матеріалів виконавчого провадження. Відповідно до спірного виконавчого напису від 29.07.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 3196 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко (Сазонова) О.М., заборгованість позивача та відповідача складається з таких сум: 6550,92 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 2332,79 грн. – заборгованість за процентами, 750,00 грн. – плата за пропуск мінімальних платежів, 1100,00 грн. – плата за вчинення виконавчого напису. Відповідно до виконавчого напису нотаріуса 29.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною (зараз прізвище змінено на ОСОБА_2 ) був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3196, яким пропонується задовольнити вимоги відповідача, стягнути з позивача, який є боржником за кредитним договором № 105677547 від 14.04.2013, укладеним між позивачем та ПАТ «Банк русский стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД» (код ЄДРПОУ 34186061). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на дату подання позовної заяви АТ «БАНК ФОРВАРД» не припинено, а банк знаходиться у стані припинення на підставі рішення Правління Національного банку України від 07.03.2023 №90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «БАНК ФОРВАРД» та делегування повноважень ліквідатору банку». Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» призначений Караченцев Артем Юрійович.
Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з грубим порушенням законодавства і не може підлягати виконанню, оскільки заборгованість не є безспірною та відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису за кредитним договором; матеріали виконавчого провадження № 66555501, подані відповідачем приватному виконавцю, містять наступні документи: виконавчий напис від 29.07.2021, зареєстрований за № 3196, довіреність від 29.10.2020, зареєстрована за № 6839 на представництво від відповідача; заява про примусове виконання рішення № 17/1-490/1/4 від 12.08.2021, в якій  немає відомостей про додання до неї кредитного договору №105677547 від14.04.2013; заява № 105677547/ДБО від 14.04.2013, відповідно до якої позивач пропонував відповідачу укласти з ним договір банківського вкладу; заява № 105677547 від 14.04.2013, відповідно до якої позивач пропонував відповідачу укласти з ним договір про надання та використання банківської карти, але в матеріалах виконавчого провадження відсутній кредитний договір № 105677547 від 14.04.2013, який є підставою для стягнення боргу. 
Позивач зазначає, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом 29.07.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. На момент вчинення приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована і тому нотаріус не мав правових підстав для вчинення виконавчого напису; вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус не дотримався встановленої законом процедури, що потягло порушення законних праві позивача, яке підлягає поновленню. Також позивач зазначає, що у відповіді приватного виконавця Овсієнко А.В. від 21.03.2024 за № 26183 на адвокатський запит №6-А3 від 17.03.2024 приватним виконавцем повідомлено, що на день надання відповіді у ВП №66555501 стягнуто з позивача 7458,68 грн., з яких: 3598,80 грн. – кошти, що стягнуті на користь АТ «Банк Форвард», 359,88 грн. – основна винагорода приватного виконавця, 3500,00 грн. – витрати виконавчого провадження. Правовою підставою набуття відповідачем коштів в розмірі 3598,80 грн. став спірний виконавчий напис нотаріуса № 3196 від 29.07.2021. Позивач вважає, що правова підстава для отримання відповідачем коштів в розмірі 3598,80 грн. від позивача відсутня і вказані кошти відповідно до ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу як безпідставно одержані відповідачем.
Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати виконавчий напис №3196 від 29.07.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко (Сазонова) О.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» 9633,71 грн. таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 3598 грн. 80 коп., понесені витрати по справі по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 01.04.2024 матеріали позову було передано в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2024 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. 
Відповідачеві у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками, яку він отримав, проте відзив на позовну заяву відповідач не направив, будь-яких заяв до суду не надходило.
Третім особам у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про відкриття провадження з копією позову з додатками, у встановлений строк письмових пояснень на позовну заяву третіми особами суду не направлено.
Розглянувши справу, ознайомившись з наявними в ній доказами, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 14.04.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», було укладено кредитний договір № 105677547. 
25 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 3196, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованість за період з 16.09.2019 по 15.12.2019 за кредитним договором № 105677547 від 14.04.2013 в розмірі 9633,71 грн., в тому числі: 6550,92 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 2332,79 грн. – заборгованість за процентами, 750,00 грн. – плата за пропуск мінімальних платежів, 1100,00 грн. – плата за вчинення виконавчого напису. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 66555501 з примусового виконання виконавчого напису № 3196, виданого 29.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено у главі 14 ЗУ «Про нотаріат».
Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів та зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
При цьому ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачеві можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України (постанова від 05 липня 2017 р. у справі № 6-887цс17) захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі.
Вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. порушено вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки із поданих до нотаріуса документів не можливо встановити дату, з якої у кредитора виникло право вимоги, дату, з якої банк нараховує відсотки та комісію, їх розмір, який було встановлено умовами кредитного договору, а також безспірність розміру.
Таким чином, з наведених приписів вбачається, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в переліку, чи подані всі передбачені переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.
Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.
Доказів того, що нотаріус переконався у безспірності заборгованості та наявності у кредитора права на безспірне стягнення заборгованості суду не надано.
Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Разом з цим, оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 29.07.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22 лютого 2017 року.
Відповідачем, який належним чином повідомлений про наявність даного судового спору, відзив на позовну заяву суду не надано, як і не надано будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача, тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, при вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. виконавчого напису від 29.07.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором № 105677547 від 14.04.2013 в розмірі 9633,71 грн., в тому числі: 6550,92 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 2332,79 грн. – заборгованість за процентами, 750,00 грн. – плата за пропуск мінімальних платежів, 1100,00 грн. – плата за вчинення виконавчого напису, не було дотримано вимог чинного законодавства, чим порушено права боржника, які підлягають захисту у судовому порядку, тому позовні вимоги слід задовольнити. 
У позові позивач також просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 3598 грн. 80 коп. з посиланням на ст. 1212 ЦК України.
Судом встановлено, що з листа приватного виконавця Овсієнко А.В. від 21.03.2024 за № 26183 на адвокатський запит №6-А3 від 17.03.2024 вбачається, що на день надання відповіді у ВП №66555501 стягнуто з позивача 7458,68 грн., з яких: 3598,80 грн. – кошти, що стягнуті на користь АТ «Банк Форвард», 359,88 грн. – основна винагорода приватного виконавця, 3500,00 грн. – витрати виконавчого провадження. 
Вбачається, що правовою підставою набуття відповідачем коштів в розмірі 3598,80 грн. став спірний виконавчий напис нотаріуса № 3196 від 29.07.2021, щодо якого у даній справі суд ухвалив рішення про визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала 
Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 3598 грн. 80 коп. підлягають задоволенню.  
Позивач у позові просить також стягнути з відповідача на її користь понесені витрати за правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. 
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.  Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалося адвокатом Чумак О.В., що підтверджується копією Договору про надання правничої допомоги №151 від 12.03.2021, Додатком №1 до Договору. 
Рахунок на оплату гонорару адвоката №01 від 14.03.2024 в розмірі 6000,00 грн. був наданий позивачу та був нею сплачений 18.03.2024 та 29.03.2024 в повному обсязі. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 грн. 20 коп. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259,265, 268, 352-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД»,  треті особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко (Сазонова) Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, – задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3196, виданий 29.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою (Коваленко) О.М. про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД», ЄДРПОУ 34186061, заборгованості за кредитним договором № 105677547 від 14.04.2013 в розмірі 9633,71 грн., в тому числі: 6550,92 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 2332,79 грн. – заборгованість за процентами, 750,00 грн. – плата за пропуск мінімальних платежів, 1100,00 грн. – плата за вчинення виконавчого напису.
Стягнути з Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД», ЄДРПОУ 34186061, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., а всього 8422 гривні 20 копійок (вісім тисяч чотириста двадцять дві гривні 20 копійок). 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева