Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.06.2026  	Справа №607/8339/26 Провадження №2-а/607/270/2026	
  	м. Тернопіль 	 	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області 
в складі: головуючої судді Воробель Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Жук Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
за участю:
представника відповідача Лобач М.В.,

встановив:

15.04.2026 через підсистему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, у якому просить: скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕНА №6969468 від 05.04.2026, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 255 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, винесена за відсутності належних доказів та з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з огляду на таке. Позивач вважає недоведеним посилання в оскаржуваній постанові на порушення ним пункту 4.14.г ПДР, оскільки відповідач не підтвердив належними та достатніми доказами фактичні обставини, покладені в основу прийнятого рішення. На думку позивача, наявні матеріали не підтверджують у належний спосіб ані подію адміністративного правопорушення, ані обставини його вчинення, викладені у постанові. Зокрема, відповідачем не доведено наявності на ділянці дороги, що прилягає до зазначеної в постанові адреси: м. Тернопіль, вул. Бродівська, 5, ознак, за яких пунктом 4.14. г ПДР забороняється перехід проїзної частини поза пішохідним переходом, а саме розділювальної смуги, дороги з чотирма і більше смугами для руху в обох напрямках або огородження. На підтвердження своїх доводів позивач долучив скріншот місцевості, отриманий з картографічного онлайн-ресурсу Visicom Map. Крім того, позивач зазначає, що на відеозаписі, який був продемонстрований працівниками поліції під час розгляду справи, не зафіксовано безпосереднього моменту переходу ним проїзної частини, у зв`язку з чим вважає, що такий відеозапис не є достатнім доказом вчинення правопорушення.
20.04.2026 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.
27.04.2026 позивач усунув недоліки позовної заяви.
04.05.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
14.05.2026 розгляд справи відповідно до ст. 205 КАС України було відкладено на 01.06.2026 о 14:20, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, які подали відповідні клопотання.
15.05.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача УПП в Тернопільській області ДПП Лобач М.В., з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, заперечує проти нього та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на таке. Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач 05.05.2026 о 09:15 в м. Тернополі по вул. Бродівська, 5, здійснив перехід проїзної частини поза пішохідним переходом, чим порушив п. 4.14.г ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП. Представник відповідача вважає, що інспектором при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови дотримано вимог ст.ст. 245, 279, 280, 285 КУпАП, проведено своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а постанова винесена на місці у присутності позивача з дотриманням норм ст.ст. 283, 251, 252 КУпАП. Зауважує, що адміністративне правопорушення позивача відбулось ще 05.04.2026, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про відкриття провадження у справі № 607/8339/26 відповідач отримав лише 08.05.2026, що позбавляє його жодної можливості надати будь-які докази адміністративного правопорушення та належним чином реалізувати своє право щодо надання доказів, оскільки, як передбачено розділом VIII Наказу МВС України від 18.12.2018 № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису», строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, становить 30 діб.
У судовому засіданні 01.06.2026 представник відповідача Лобач М.В. просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. 
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання 01.06.2026 не з`явився, подавши 12.05.2026 до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, додаткових пояснень та клопотань не має.
Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд доходить такого висновку:
за приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених Законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі – ПДР).
Відповідно до п. 1.10 ПДР пішохід – особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне.
За визначенням пункту 1.10 ПДР пішохідний перехід – ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.
Згідно з п. 4.7 ПДР пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
Відповідно до п. 4.14.г ПДР пішоходам забороняється переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.
Частиною 1 ст. 127 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Судом установлено, що 05.04.2026 командиром взводу 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Бліщуком С.В. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6969468, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, 05.04.2026 о 09:15 в м. Тернополі, вул. Бродівська, 5, пішохід ОСОБА_1 здійснив перехід проїзної частини поза пішохідним переходом, чим порушив п. 4.14.г ПДР.
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені в оскаржуваній постанові обставини. Зокрема, відсутні будь-які технічні записи (відеозаписи з нагрудних камер поліцейських або відеореєстратора службового транспортного засобу), пояснення свідків чи інші об`єктивні дані, які б дозволяли суду встановити факт переходу позивачем проїзної частини поза пішохідним переходом за наявності умов, передбачених пунктом 4.14.г ПДР.
Натомість позивач заперечує факт переходу ним проїзної частини поза пішохідним переходом.
Відповідно до пункту 3 Розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026, на який у відзиві посилається відповідач, строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак суд зазначає, що сам факт знищення відеозаписів після спливу строку їх зберігання не може покладати негативні процесуальні наслідки на позивача та звільняти відповідача від обов`язку доведення правомірності оскаржуваної постанови.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, а відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За змістом постанови від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а Верховний Суд звертає увагу на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з урахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд дійшов висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, а тому оскаржувану постанову серії ЕНА №6969468 від 05.04.2026 слід скасувати, а провадження у справі – закрити.
Згідно з вимогами ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 242, 244-246, 257, 268, 271, 286 КАС України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ: 40108646, м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6969468 від 05.04.2026, якою ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень, – скасувати, а провадження у справі – закрити.
Стягнути з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1  665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя	Н. П. Воробель