Справа № 132/3034/25
Провадження № 22-ц/801/1551/2026
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	Справа № 132/3034/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Рибчинського В. П., Сала Т. Б.,
з участю секретаря судового засідання Закерничної А. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Цвєткова О. В. на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області у складі судді Роздорожної А. Г. від 27 квітня 2026 року (дата складання повного тексту судового рішення у справі відсутня) про відмову у задоволені заяви про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Калинівської міської ради Вінницької області, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Цвєткова О. В. звернулася до суду з цією заявою, за якою просила:
- призначити судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі Вінницьке НДЕКЦ МВС України). На вирішення експертизи поставити питання: «Чи був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 ?»;
- витребувати з Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» зразки біологічного матеріалу ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язати вказану установу направити такі зразки для подальшого проведення експертизи до Вінницького НДЕКЦ МВС України.
На обґрунтування заяви покликалася на те, що предметом доказування у цій справі є доведення винної поведінки  ОСОБА_2  та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що, серед іншого, пов`язано з відсутністю його кровного споріднення із загиблим сином. Зазначала, що встановити вказані обставини можливо лише за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що питання, поставлені перед експертами не стосуються предмету доказування у цій справі, тому що у справах про позбавлення батьківських прав доказуванню підлягає виключно факт неналежного виконання батьківських обов`язків, а не наявність чи відсутність кровного споріднення. Питання встановлення або оспорювання батьківства є самостійною категорією спорів і має вирішуватися в межах окремих позовних вимог. Оскільки з`ясування біологічного зв`язку між батьком та загиблим  ОСОБА_3 не входить до предмета доказування у цій справі, результати такої експертизи не мають правового значення для її вирішення. З огляду на це суд визнав заяву про забезпечення доказів необґрунтованою та такою, що не відповідає процесуальним критеріям належності доказів і вимогам статей 116, 117 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 – адвокат Цвєтков О. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те що, суд першої інстанції не надав оцінки тому, що біологічний матеріал загиблого ОСОБА_3 , який зберігається в архіві Державної судової установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», має обмежений строк зберігання і невдовзі може бути безповоротно втрачений. Потреба у проведенні молекулярно-генетичної експертизи зумовлена не наміром оспорити чи встановити батьківство (таких вимог позивач не заявляє), а необхідністю довести відсутність кровного споріднення. Це підтверджує наявність у ОСОБА_2 усвідомленого мотиву та вини у злісному ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків, тому що йому було достеменно відомо, що дитина не є його біологічним сином.
Також посилався на висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 щодо можливості позбавлення батьківських прав після досягнення повноліття сином / дочкою для унеможливлення виникнення у майбутньому майнових прав (зокрема на утримання батька чи спадкування за законом).
Вказував, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності та рівності сторін, обмеживши позивача у праві збирати та надавати суду достовірні й достатні докази для встановлення дійсних обставин справи.
Представниця ОСОБА_2 – адвокатка Славінська Н. Л. подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права відповідно до встановлених судом обставин справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення відповідно до норм матеріального права і з додержанням норм процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Установлено, що у квітні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Цвєткова О. В. звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, у якій просила призначити судову молекулярно-генетичну експертизу та витребувати зразки біологічного матеріалу загиблого для її проведення. 
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року у задоволенні заяви відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що питання, поставлені перед експертами не стосуються предмету доказування у цій справі, тому що у справах про позбавлення батьківських прав доказуванню підлягає виключно факт неналежного виконання батьківських обов`язків, а не наявність чи відсутність кровного споріднення. Питання встановлення або оспорювання батьківства є самостійною категорією спорів і має вирішуватися в межах окремих позовних вимог. Оскільки з`ясування біологічного зв`язку між батьком та загиблим  ОСОБА_3  не входить до предмета доказування у цій справі, результати такої експертизи не мають правового значення для її вирішення. З огляду на це суд визнав заяву про забезпечення доказів необґрунтованою та такою, що не відповідає процесуальним критеріям належності доказів і вимогам статей 116, 117 ЦПК України.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з частинами першою – третьою статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. 
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. 
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.  
Згідно з пунктами 4 – 6 частини першої статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази. 
Вирішуючи питання про забезпечення доказів, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із задоволенням вказаної заяви.
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 77 ЦПК України установлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як видно з матеріалів заяви предметом позову є позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно повнолітнього загиблого сина ОСОБА_3 .
За змістом статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК України) підставами для позбавлення батьківських прав є виключно обставини, які свідчать про неналежне виконання або ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини (свідоме нехтування обов`язками, жорстоке поводження, хронічний алкоголізм чи наркоманія тощо). Таким чином у цій категорії справ з`ясуванню підлягає виключно характер поведінки особи, яка юридично записана батьком, стосовно дитини.
Питання встановлення наявності чи відсутності кровного споріднення, встановлення або оспорювання батьківства є самостійною категорією сімейних спорів, регулюється окремими нормами СК України і може вирішуватися лише в межах відповідних самостійних позовних вимог, яких у цій справі заявлено не було.
Посилання адвоката Цвєткова О. В. на висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 апеляційний суд відхиляє, тому що вони не є релевантними до цих правовідносин. У зазначеній постанові суд визначив процесуальну можливість розгляду позову про позбавлення батьківських прав після досягнення дитиною повноліття, якщо провадження було відкрите до цього моменту. Проте цей висновок жодним чином не змінює матеріально-правових підстав та предмета доказування у справах про позбавлення батьківських прав і не встановлює обов`язку з`ясовувати факт біологічного споріднення сторін.
Оскільки встановлення біологічного зв`язку між ОСОБА_2 та загиблим не входить до предмета доказування у справі про позбавлення батьківських прав, результати молекулярно-генетичної експертизи не мають правового значення для її вирішення. За таких обставин, навіть з урахуванням обмеженого строку зберігання біологічного матеріалу в архіві Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», такий засіб доказування є неналежним, що виключає підстави для застосування заходів забезпечення доказів, передбачених статтями 116, 117 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення відсутності кровного споріднення ОСОБА_2 та загиблого ОСОБА_3 необхідно для встановлення вини ОСОБА_2 у невиконанні ним батьківських обов`язків, не узгоджуються ні з предметом доказування, ні із законами формальної логіки.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що тягнуть за собою скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про задоволення заяви.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Цвєткова О. В. залишити без задоволення, а ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
(Повний текст судового рішення виготовлено 25 червня 2026 року).

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        В. П. Рибчинський

Т. Б. Сало