Справа № 606/2186/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року       м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі: 
головуючого судді Марціцка І.Б.
за участю секретаря судового засідання Пазірович Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Капітал» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 8833418 у розмірі 57022,5 грн.
Позовна заява обґрунтовани тим, що ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали Договір про надання споживчого кредиту № № 8833418 від 22.04.2023, згідно з яким, Позичальнику надано кредит у розмірі 15000 грн, строком на 93 днів. Кредитором було надано вказану суму Позичальнику. 
ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 57022,5 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 15000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить – 40972,5 грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить – 1050 грн. 
28.08.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги 103-МЛ.
Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги, Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором № 8833418 від 22.04.2023 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем. 
Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов.
Ухвалою судді від 29.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав письмову заяву,в якій просив розглядати справу в його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позав, заперечень не подав.
Тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд постановив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
22.04.2023 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит № 8833418, згідно з умовами якого відповідач отримав 15000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором відповідно до графіку сплати кредитних коштів.
Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного 
підпису одноразовим ідентифікатором R 29921
Згідно з умовами цього договору розмір кредиту 15000,00 грн., кредит було надано строком на 93 дні. Вказаний строк складається з пільгового періоду, який становить 3 дні та поточний період, який складає 90 днів. Проценти за користування протягом пільгового періоду -472,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,05 %, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 40500,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 %.
Згідно із відповіддю АТ КБ «Пиватбанк»», яка надана на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 була емітована карта НОМЕР_1 , на вказану 22.04.2022 було зараховано 15000 грн. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 11.12.2025 заборгованість відповідача становить 57022,5 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 15000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить – 40972,5 грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить – 1050 грн. 
28.08.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги 103-МЛ.
Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги, Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором № 8833418 від 22.04.2023 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором, за якими у відповідача наявна заборгованість.
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до правил ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Враховуючи вищенаведене з відповідача слід стягнути заборгованість в розмірі 55972,50 грн., яка складається з: 15000 грн. заборгованість із сплати тіла кредиту та 40972,50 грн. заборгованість із сплати процентів за користування кредитом. 
Вимоги про стягнення комісії не підлягають до задоволення з огляду на наступне. 
Суд зазначає, що позивач у договорі не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням кредиту, які надаються відповідачу за які встановлена комісія за надання кредиту та обслуговування, тому, суд вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частини першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (подібні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 06.11.2023 по справі №204/224/21).
Тому, вимоги про стягнення комісії є протиправними.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
55972,50 грн х 100 / 57022,50 грн = 98 % (розмір задоволених позовних вимог);
2 422,40 грн х 98 % = 2374 грн. (розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача).
Крім того, на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. надано договір про надання правової допомоги із адвокатським об`єднанням «Апологет» № 0107 від 01.07.2025, акту № Д/11646 від 11.12.2025 приймання передачі правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025,детальний опис надання послуг.
При вирішенні питання про співмірність витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що у даних правовідносинах відповідач є менш захищеною стороною, а також враховує заявлену позивачем суму позовних вимог, порядок та строк розгляду справи судом.
Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн є неспівмірною з категорією складності справи, витраченим адвокатом часом, об`ємом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Крім того, як зазначено у Постанові Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковим способом отримання доходу.
Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін, обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу у даній справі є 4000 грн.
Відповідно розмір витрат на правничу допомогу становить 4000х 98% = 3920 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 264, 265, 279, 280 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» заборгованість в розмірі 55972,50 грн., яка складається з: 15000 грн. заборгованість із сплати тіла кредиту та 40972,50 грн. заборгованість із сплати процентів за користування кредитом.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» 2374 грн судового збору та 3920 грн витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте Теребовлянським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Теребовлянського районного суду  І.Б. Марціцка
Тернопільської області