Номер провадження: 22-ц/813/3661/26 
Справа № 522/13986/24
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усиновлення дитини, за участі заінтересованих осіб: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про усиновлення дитини.
На обґрунтування заяви зазначили, що вони з 13.07.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.
У шлюбі у них народилися дві доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Указують, що коли їх старшій доньці ОСОБА_6 виповнилося 16 років, отримавши неповну середню освіту, вона покинула школу. В неї зовсім зникло бажання навчатися, з`явилися погані друзі, через що вона почала себе поводити неконтрольовано, часто не приходила додому ночувати, потрапляла в погані ситуації. Вони повністю втратили з нею взаєморозуміння.
У 20-річному віці їхня донька ОСОБА_6 завагітніла від чоловіка, який не є громадянином України, та ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина - ОСОБА_7 .
Батько дитини сина ніколи не бачив та не цікавиться ним. Відомості про батька дитини в актовому записі про його народження записані зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.
Після народження сина спосіб життя ОСОБА_6 не змінився, вже через місяць вона почала йти з дому, залишаючи дитину на заявників. З часом вона взагалі перестала приходити додому, з`являлась лише іноді, коли їй потрібні були гроші, не проявляючи жодної турботи та уваги до сина.
Указують, що ОСОБА_6 ніколи не працювала, завжди просила гроші у них або вигадувала різні способи швидкого заробітку.
Взимку 2020 року вона разом з групою осіб скоїла кримінальне правопорушення та відповідно до вироку Приморського районного суду м. Одеси її визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України її звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю один рік.
Заявники зазначають, що свого онука ОСОБА_8 вони виховують як рідного сина. Від самого народження він ріс біля них, сприймає та називає їх мамою і татом. Інших батьків він не знає, свою біологічну матір не пам`ятає. Через його вік вони не розповідають дитині про його біологічну матір, аби не травмувати його психіку.
Для представництва інтересів малолітнього ОСОБА_8 , за їх проханням, 11.12.2019 року ОСОБА_6 була надана їм нотаріально посвідчена довіреність, відповідно до якої вони мали право від її імені подавати та отримувати різні заяви, документи, довідки, укладати договори про медичне обслуговування, сплачувати грошові кошти та виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю.
Посилаючись на те, що для отримання довіреності їм постійно доведеться розшукувати матір дитини, вважають, що єдиним способом вирішення даної ситуації є саме усиновлення ними сина своєї доньки - ОСОБА_8 .
Зазначають, що вони матеріально забезпечені, ОСОБА_2 працює юрисконсультом у банківській установі, має високий дохід. ОСОБА_1 отримує дохід від вироблення електроенергетики з альтернативних джерел енергії. До кримінальної відповідальності заявники не притягалися, мають задовільний стан здоров`я та ними створено належні умови для розвитку та виховання дитини. Їхня донька ОСОБА_6 не заперечує проти усиновлення ними дитини та надала нотаріально посвідчену заяву.
На підставі наведеного, заявники просять визнати їх усиновлювачами малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внести зміни до актового запису про його народження, записавши заявників його батьками та змінити по батькові дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 , про усиновлення дитини - відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду,ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 , звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про усиновлення дитини задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 217 СК України, безпідставно поставивши під сумнів безумовність нотаріально посвідченої згоди матері дитини на усиновлення.
Суд дійшов помилкового правового висновку про неможливість виключення відомостей про біологічну матір з актового запису про народження дитини у разі усиновлення через відсутність рішення про позбавлення батьківських прав. Згідно зі статтями 229, 231 Сімейного кодексу України, у разі усиновлення дитини за рішенням суду відомості про усиновлювачів вносяться до актового запису про народження дитини як про її батьків, а відомості про біологічних батьків підлягають заміні (виключенню) у встановленому законом порядку. Таким чином, саме рішення суду про усиновлення є достатньою та самостійною підставою для внесення відповідних змін до актового запису цивільного стану, без необхідності прийняття окремого рішення про позбавлення матері батьківських прав.
Разом з тим, твердження суду про те, що висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо доцільності усиновлення та його відповідності інтересам дитини є поверхневим і необгрунтованим, є помилковим та таким, що не відповідає матеріалам справи. Зазначений висновок складений уповноваженим органом у межах його повноважень, ґрунтується на вивченні умов проживання, сімейного середовища, особистих якостей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також фактичних обставин виховання дитини, а отже містить належні підстави та аргументи, які підтверджують відповідність усиновлення найкращим інтересам дитини.
Крім того, скаржники зазначають, що суд вийшов за межі предмета доказування, поклавши в основу рішення оцінку способу життя та поведінки їх повнолітньої доньки, яка не є суб`єктом правовідносин усиновлення та не входить до переліку обставин, що підлягають встановленню відповідно до ст. 224 СК України. Такими діями суд порушив вимоги ст. 77 та 81 ЦПК України щодо належності доказів і предмета доказування.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 14.04.2026 року на 15:00 год. заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР, Одеський міський відділ ДРАЦС П/МУ МЮ (м. Одеса), ОСОБА_4 не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили та заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи в режимі відеоконференції не подавали.
Присутні у судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Іванова Г.С. не заперечували проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 14.04.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усиновлення дитини суд першої інстанції виходив з того, що:
- ОСОБА_4 виховувалася заявниками і проживала в їхній сім`ї та ураховуючи негативний уклад її життя, про який зазначають заявники, усиновлення малолітнього ОСОБА_7 саме заявниками не відповідатиме найвищим інтересам дитини;
- місце реєстрації та проживання матері дитини знаходиться за однією адресою із заявниками та дитиною, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , що зазначено ОСОБА_4 в її заяві, засвідченій нотаріально 06.07.2023 року . Доказів, що ОСОБА_4 не проживає за указаною адресою та проживає за іншою адресою матеріали справи не містять;
- зміст заяви ОСОБА_4 , засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. 06.07.2023 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1370 стосується питання позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 та засвідчує її обізнаність з наслідками позбавлення батьківських прав, визначених СК України. Надана ОСОБА_4 згода на усиновлення заявниками її малолітнього сина подана нею на прохання заявників для отримання правових підстав для представництва інтересів онука та у їх присутності, і за наявності фінансової заінтересованості ОСОБА_7 в періодичному отриманні коштів від заявників, що не свідчить про безумовність такої згоди на усиновлення малолітнього ОСОБА_7 ;
- висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність усиновлення та його відповідність інтересам дитини є поверхневим та необґрунтованим, без надання оцінки всім обставинам, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на відповідність такого усиновлення інтересам дитини, містить формальні тези без обґрунтування в чому полягає доцільність усиновлення та яким інтересам дитини воно відповідає;
- у разі задоволення заяви про усиновлення відомості про заявників як про батьків підлягають внесенню до актового запису про народження дитини, однак за обставинами даної справи, рішення про позбавлення матері батьківських прав судом не приймалося, та можливості її виключення з актового запису, як зазначають заявники, чинним законодавством не передбачено.
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 13.07.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Одеси 13.07.2002 року.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_7 , матір`ю якого є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.07.2019 року.
Відомості про батька дитини в актовий запис про її народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00044698788 від 24.04.2024 року.
ОСОБА_4 надала заяву, засвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. 06.07.2023 року, зареєстровану в реєстрі за № 1370, якою повідомила, що їй відомо про намір ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом до неї про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона цією заявою не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно свого малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також дає свою згоду на усиновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 її малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Винесення рішення щодо позбавлення її батьківських прав покладає на розсуд суду. Їй відомі наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ч. 1 ст. 166 СК України.
Відповідно до висновку № 12-10/13 від 05.06.2025 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування вважає усиновлення малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із записом в якості батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та в якості матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в актових записах про народження дитини доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 293, що у розділі IV "Окреме провадження" ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 4 частини 2 цієї статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення.
За правилами статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійснення та охороні гарантованих Конституцією України і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд у такій категорії справ може за власною ініціативною витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Так, особливості розгляду справ про усиновлення, визначені главою 5 розділу IV (статті 310-314) Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до статей 3, 4, 5, 7 Сімейного Кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Усиновленою може бути дитина (ч. 1 ст. 208 СК України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 211 СК України усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років.
Згідно з положеннями статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків. Письмова згода матері на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.
Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.
Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1 - 3 статті 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.
Статтею 223 СК України встановлено, що особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.
Відповідно до положень статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.
Статтею 207 СК України визначено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.
Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Суд, постановляючи рішення про усиновлення неповнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення.
При дотриманні всіх умов, встановлених СК України, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.
У справі, яка переглядається встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 13.07.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_7 , матір`ю якого є ОСОБА_4 , яка є донькою заявників.
Згідно копії витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 12.04.2024 року та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 25.06.2024 року не притягувалися до кримінальної відповідальності, не знятої чи не погашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають.
Згідно довідки вих. № 10/001/12841/2024-ПД від 16.04.2024 року ОСОБА_2 працює в ПАТ АБ «Південний» на посаді юрисконсульта, має постійний дохід.
Відповідно до висновку про стан здоров`я від 31.05.2024 року та від 23.05.2024 року виданими КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» ОМР ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджено, що заявники на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебувають, не хворіють будь-якими хронічними або невиліковними хворобами, тобто за станом здоров`я можуть бути усиновлювачами.
Крім того, з висновку КНП «Дитяча міська поліклініка №4» ОМР про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини від 07.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_7 є повністю здоровим.
Згідно акту обстеження умов проживання від 02.08.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 проживають - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначено, що санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає вимогам, в квартирі чисто та охайно. Для дитини є окрема кімната, яка обладнана всім необхідним для проживання та розвитку дитини.
Відповідно до висновку Служби у справах дітей ОМР № 38 від 07.08.2024 року з правами та обов`язками усиновлювачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ознайомлені та усвідомлюють всю відповідальність прийнятого ними рішення усиновити дитину. Ураховуючи всі досліджені матеріали Служба у справах дітей ОМР вважала за доцільним прохання заявників про взяття на облік як кандидатів в усиновлювачі та надання висновку про можливість бути усиновлювачами задовольнити, оскільки вони виховують дитину у люблячій родині, піклуються про неї, а також мають необхідні умови для комфортного проживання та зростання усиновленої дитини.
Наведене свідчить, що дитина ОСОБА_7 дійсно значний проміжок часу проживає та перебуває на утриманні заявників, та вважає ОСОБА_2 та ОСОБА_1 своїм батьком.
Відповідно до висновку № 12-10/13 від 05.06.2025 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування вважає усиновлення малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із записом в якості батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та в якості матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в актових записах про народження дитини доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.
Колегія суддів погоджується з таким висновком органу опіки та піклування, оскільки він підтверджується дослідженими у матеріалах справи доказами.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Водночас, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту дійсного добросовісного наміру усиновлення, а тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Таким чином, ураховуючи вік, стан здоров`я та матеріальне становище усиновлювачів, колегія суддів доходить висновку про відсутність з їх боку корисливої чи іншої неприйнятної мети в усиновленні. Намір заявників виховувати ОСОБА_7 з любов`ю та турботою відповідає інтересам дитини, вимогам законодавства та моральним засадам суспільства. Заявники є здоровими людьми, мають стійке бажання виховувати та утримувати дитину, усиновлення дитини провадиться у найвищих інтересах хлопчика, для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя.
За змістом статті 217 СК України у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода.
Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом (частина п`ята статті 217 СК України).
Водночас стаття 219 СК України передбачає випадки, за яких згода батьків на усиновлення дитини не є необхідною. Зокрема, усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється (пункт 4 частини першої статті 219 СК України). Усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її (частина друга статті 219 СК України).
Статтею 5 Європейської конвенції про усиновлення передбачено, що рішення про усиновлення не приймається, якщо не надано принаймні таких згод, які не відкликані: a) згоди матері й батька; або в разі відсутності й батька, й матері, які могли б надати згоду, згоди будь-якої особи чи установи, які вповноважені надати таку згоду замість них; b) згоди дитини, яка відповідно до закону вважається такою, що має достатній рівень розуміння; дитину вважають такою, що має достатній рівень розуміння, після досягнення віку, який визначено законом та який не повинен перевищувати 14 років; c) згоди другого з подружжя чи зареєстрованого партнера усиновлювача.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 надала заяву, засвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. 06.07.2023 року, зареєстровану в реєстрі за № 1370, якою повідомила, що їй відомо про намір ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом до неї про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона цією заявою не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно свого малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також дає свою згоду на усиновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 її малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Винесення рішення щодо позбавлення її батьківських прав покладає на розсуд суду. Їй відомі наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ч. 1 ст. 166 СК України.
Отже, нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_4 чітко підтвердила свою вільну та безумовну згоду на усиновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 її малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Висновки суду про відсутність доказів щодо безумовності такої згоди засновані на припущеннях і вільних тлумаченнях судом певних обставин, які були повідомлені суду самими заявниками, без дослідження відповідних доказів.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи безумовного підтвердження вільної згоди ОСОБА_4 на усиновлення малолітнього ОСОБА_7 є безпідставним.
Статтею 218 СК України визначено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.
Колегія суддів звертає увагу, що оскільки малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на час розгляду справи лише 6 років, дитина не усвідомлює факту усиновлення та не може висловити свою думку щодо спірного питання, тому згода дитини для вирішення питання усиновлення не потрібна.
Разом з тим, у зв`язку із віком дитини та фактичним проживанням малолітнього ОСОБА_7 із заявниками з народження, останній вже вважає усиновлювачів (які є його бабою та дідом) своїми батьками, що в розумінні ч. 2 ст. 229 СК України не потребує її згоди на запис заявників матір`ю та батьком цієї дитини.
Відповідно до статі 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
У відповідності до статті 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.
Оскільки усиновлення заявниками здійснюється за належним чином оформленою згодою матері дитини, а батько дитини був записаний за правилами статті 135 СК України за заявою матері, з моменту усиновлення всі відносини між батьками та дитиною, яка усиновлена, припиняються. 
За правилами статті 231 СК України якщо усиновлювачами є одночасно жінка та чоловік і якщо вони записуються батьками дитини, відповідно змінюються прізвище та по батькові дитини. За заявою усиновлювачів може бути змінено ім`я дитини. Для такої зміни потрібна згода дитини. Така згода не вимагається, якщо дитина живе в сім`ї усиновлювачів і звикла до нового імені. Якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.
На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, скасовується (стаття 233 СК України).
Як вбачається з встановлених у справі обставин заявники є родичами дитини, яку вони намагаються усиновити, а саме є її бабою та дідом (батьками матері дитини) і перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, як чоловік та дружина.
З наведених у справі обставин та правових норм відсутня необхідність у додатковому вирішенні питання про позбавлення матері дитини батьківських прав щодо дитини, яку намагаються усиновити. 
Тому їх вимога про зміну прізвища дитини та по-батькові із залишенням дитині її імені - заснована на вимогах статті 231 СК України. 
Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до статті 228 СК України особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним (частина 1). Відомості про усиновлення видаються судом лише за згодою усиновлювача, крім випадків, коли такі відомості потрібні правоохоронним органам, суду у зв`язку з цивільною справою чи кримінальним провадженням (частина 2). Таємниця усиновлення забезпечується також відповідно до статей 229-231 цього Кодексу (частина 3). Особи, які розголосили таємницю усиновлення, несуть відповідальність, встановлену законом (частина 4).
Згідно зі статтею 314 ЦПК України за результатами розгляду заяви про усиновлення суд ухвалює рішення. У разі задоволення заяви суд зазначає у резолютивній частині рішення про усиновлення дитини або повнолітньої особи заявником (заявниками). За клопотанням заявника (заявників) суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника (заявників). Усиновлення вважається здійсненим із дня набрання законної сили рішенням суду. Для внесення змін до актового запису про народження усиновленої дитини або повнолітньої особи копія рішення суду надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, а у справах про усиновлення дітей іноземцями - також до уповноваженого органу виконавчої влади.
Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявили бажання бути записаним батьками дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є підставою для внесення змін до актового запису № 3219 від 20.07.2019 року про народження ОСОБА_7 , здійсненого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм прав апеляційний суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення заяви про усиновлення дитини, яке провадиться у її найвищих інтересах.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції всупереч п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, при цьому порушив вказані норми цивільного процесуального права, внаслідок чого не встановив дійсні обставини справи, дійшов до помилкових висновків та ухвалив помилкове рішення, не застосував відповідні норми матеріального права, які підлягали застосуванню, тому суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про усиновлення.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про усиновлення дитини.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_11 , від імені якої діє представник ОСОБА_12  - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усиновлення дитини, за участі заінтересованих осіб: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКП: НОМЕР_3 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКП: НОМЕР_4 ) усиновлювачами ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Внести зміни до актового запису № 3219 від 20.07.2019 року про народження ОСОБА_7 , здійсненого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в частині відомостей по-батькові змінити з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », у графі «батько» вказати « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », у графі «мати» вказати « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », решту даних залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 15.05.2026 року.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова