ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/7993/24
касаційне провадження № К/990/41591/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 (суддя Бойко О.Я.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 (головуючий суддя - Ступакова І.Г., судді - Бітов А.І., Лук`янчук О.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Восток» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
В березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Восток» (далі - позивач, Товариство, платник) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - відповідач, Управління, контролюючий орган), в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.02.2024 №659115320710, №658915320710.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті Управлінням безпідставно, оскільки контролюючий орган дійшов необґрунтованого висновку про неправомірне формування позивачем податкового кредиту зподатку на додану вартість в розмірі 127867,41 грн по взаємовідносинах з Фермерським господарством «Агромаркет» (далі - ФГ «Агромаркет»), ставлячи під сумнів статус вказаного суб`єкта господарювання як виробника сільськогосподарської продукції, оскільки на території Кичигівського району Харківської області (де зареєстрований та провадить діяльність вказаний контрагент позивача) можливо велися бойові дії в період посівної кампанії 2022 року. Позивач зазначає, що земельні ділянки, на яких здійснює господарську діяльність ФГ «Агромаркет», знаходяться більше, ніж 60-90 км від найближчих точок ліній бойового зіткнення. Також, позивач зазначав, що по контрагентах ТОВ «Грейн Трак», ТОВ «ДМД Сидс», ТОВ «Перший український сільськогосподарський кооператив», ТОВ «Агрофорс Трейд», ТОВ «Федорівське», ПП «Чорногірське», ПП Агрофірма «Вікторія», СТОВ АФ «Ольгопіль», ТОВ «Згуртранс», СФГ «Краснянське», ТОВ «Агрофірма «Козацька» за період червень 2023 року актом перевірки від 14.09.2023 №24823/15-32-07-10/413301451 контролюючим органом вже була зменшена сума податкового кредиту. На підставі цього акту контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.10.2023, які були скасовані судовим рішенням у справі №420/30424/23. Зокрема, Товариство посилається на те, що сума зменшеного податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі акту перевірки від 14.09.2023 №24823/15-32-07-10/413301451 наразі знаходиться на узгодженні, у зв`язку з чим відповідач не мав права вдруге зменшувати податковий кредит по податку на додану вартість, не дочекавшись закінчення процедури узгодження висновків акту перевірки та податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі цього акту. Сам же по собі акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому при складанні податкової декларації по податку на додану вартість за липень 2023 року Товариство не повинне було враховувати твердження та висновки попередніх актів контролюючого органу. Також, позивач зазначав про необґрунтованість посилань контролюючого органу про не підтвердження станом на дату складання податкової декларації за липень 2023 року факту сплати ТОВ «ДМД Сидс» та ТОВ «Перший український сільськогосподарський кооператив» за сільськогосподарську продукцію по податкових накладних, про що свідчать акти звірки взаєморозрахунків.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 26.06.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024, позов задовольнив. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 20.02.2024 №659115320710, №658915320710.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Товариством правомірно включено до складу податкового кредиту суми за господарськими операціями із контрагентами позивача, оскільки такі операції підтверджені належними первинними документами, відбулися реальні зміни майнового стану платника податків, господарські операції спричинили зміни в структурі активів і зобов`язань платника податків, сприяли отриманню доходу, з урахуванням того, що судовим рішенням у справі №420/30424/23, яке набрало законної сили, підтверджено реальність господарських операцій ТОВ «ТК «Восток» з контрагентами-постачальниками ТОВ «Грейн Трак», ТОВ «ДМД СИДС», ТОВ «Перший український сільськогосподарський кооператив», ТОВ «АГРОФОРС ТРЕЙД», ТОВ «Федорівське», ПП «Чорногірське», ПП Агрофірма «Вікторія», СТОВ АФ «Ольгопіль», ТОВ «ЗГУРТРАНС», СФГ «Краснянське», ТОВ «Агрофірма «Козацька». Також, суди виходили з того, що спроможність ФГ «Агромаркет» вирощувати, збирати, зберігати та транспортувати врожай підтверджується повідомленням за формою №20-ОПП щодо наявності об`єктів оподаткування, яке ФГ «Агромаркет» подавало до контролюючого органу за місцем обліку, а також іншими доказами, наявними у матеріалах справи, з урахуванням того, що самм відповідач зазначає про існування у ФГ «Агромаркет» вантажних автомобілів, легкового автомобіля, тракторів, колісної техніки, приміщень, вагових, комор, очисних споруд, пожежної станції, пункту технічного обслуговування та земельних ділянок у кількості 196 одиниць, що додатково свідчить про наявність у вказаного контрагента позивача достатньої кількості основних засобів для здійснення діяльності щодо вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції. Крім того, суди вказали, що Управлінням у межах спірних правовідносин помилково не прийнято до уваги фактичний акт розрахунку результатів операцій із зерном №477 від 01.06.2023, акт списання товарів №38 від 16.06.2023, акт списання товарів №37 від 05.06.2023, які підтверджують втрати зернових культур при їх перевезенні та перевалці на водні засоби у межах природного убутку, що виключає застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 ст. 198 ПК України.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій.
Підставою касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій скаржник визначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яким передбачено право на касаційне оскарження, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, з посиланням у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не були враховані висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 44.1 статті 44, підпунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 ПК України, статей 1, 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV, у редакції. Чинній на час виникнення спірних правовідносин), викладені у постановах від 24.01.2020 у справі №826/9234/14, від 20.05.2021 у справі №826/16627/18, від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 04.07.2022 у справі №816/4509/15, від 20.12.2021 у справі №640/16024/19, від 20.12.2021 у справі №200/6804/19-а, від 31.08.2021 у справі № 420/6428/19 щодо реальності і підтвердження здійснення господарських операцій. 
Також, як підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, пункти 1 та 3 частини другої статті 353 КАС України.
Скаржник стверджує про нереальність господарських відносин позивача з його контрагентами з підстав відсутності деяких первинних документів, недоліків у первинних документах, негативної інформації відносно контрагентів позивача, відсутності у контрагентів позивача необхідної кількості трудових ресурсів, основних засобів, матеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03.12.2024 відкрив провадження за касаційною скаргою відповідача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, відповідність цих рішень сталій судові практиці з порушених у скарзі питань, просив залишити їх без змін, а касаційну скаргу відповідача просив залишити без задоволення. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 28.04.2026 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 29.04.2026.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій установлено, що контролюючим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, результати якої оформлені актом від 18.10.2023 №28278/15-32-07-10/41301451 (далі - акт перевірки), за висновками якого Товариством були порушені вимоги:
- підпункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого Товариством завищено суму податку додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, заявленого на рахунок платника у банку (відображеного у рядку 20.2.1 декларації з податку на додану вартість за липень 2023 року) на суму 13092281 грн;
- підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, а саме: при заповненні додатку 3 декларації з податку на додану вартість за липень 2023 року, внаслідок чого Товариством допущено перевищення над сумою податку на додану вартість, фактично сплаченого у попередньому та звітному періодах постачальникам сільськогосподарських культур на 239940,00 грн;
- пункту 44.1 статті 44, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, абзацу «б» підпункту 192.1.1 пункту 192.1, пункту 192.3 статті 192, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, з урахуванням підпунктів 14.1.36, 14.1.178, 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (зі змінами), в результаті чого завищено показник від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації з податку на додану вартість за липень 2023 року), в сумі 1749169,00 грн.
На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.11.2023 №3012115320710, №3012715320710, №3012615320710.
За наслідками адміністративного оскарження цих податкових повідомлень-рішень, ДПС України своїм рішенням скасувала податкове повідомлення-рішення від 21.11.2023 №3012115320710 в частині завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 5386057,00 грн. та в частині застосованої штрафної санкції у сумі 2693029,00 грн. Також скасувала податкове повідомлення-рішення від 21.11.2023 №3012715320710 в частині завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 1526171,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 21.11.2023 №3012615320710 в частині відсутності права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2023 року у розмірі 195506,00 грн. 
Враховуючи рішення ДПС України про результати розгляду скарги Товариства, контролюючий орган 20.02.2024 прийняв податкові повідомлення-рішення:
№659115320710, яким Товариству було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2023 року на 222998,00 грн;
№658915320710, яким Товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану до відшкодування на рахунок платника податку у банку, за липень 2023 року на 7706224 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 770622,40 грн.
Не погоджуючись із цими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Фактичною підставою для висновків контролюючого органу про вказані вище порушення слугували висновки контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту сум за господарськими операціями з вказаними вище контрагентами, які, на думку контролюючого органу, не відбулися з підстав відсутності реального характеру господарських операцій. До таких висновків відповідач дійшов з підстав відсутності деяких первинних документів в підтвердження зазначених господарських операцій, наявності недоліків у первинних документів, наявності негативної інформації відносно контрагентів позивача, аналізу даних з інформаційних баз за перевіряємий період, відсутності належної кількості трудових ресурсів, основних засобів, матеріальних активів. 
Надаючи оцінку оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, Верховний Суд виходить із наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Згідно з абзацами першим та другим пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів / послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За правилами пункту 200.2 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-ХІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону №996-ХІV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас, інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як було установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, відповідно до висновків, викладених у акті перевірки, перевіркою достовірності і правильності визначення показника від`ємного значення, який підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2.1) податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2023 року та який відображено у додатку №3, було встановлено порушення Товариством підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого підприємством завищено суму від`ємного значення, яке підлягає бюджетному відшкодуванню, у розмірі 7706224,00 грн. внаслідок включення до складу залишку, який підлягає бюджетному відшкодуванню, сум податку на додану вартість згідно з податковими накладними, виписаними ТОВ «Грейн Трак», ТОВ «ДМД Сидс», ТОВ «Перший український сільськогосподарський кооператив», ТОВ «Агрофорс Трейд», ТОВ «Федорівське», ПП «Чорногірське», ПП Агрофірма «Вікторія», СТОВ АФ «Ольгопіль», ТОВ «Згуртранс», СФГ «Краснянське», ТОВ «Агрофірма «Козацька», за якими не підтверджено здійснення реального вчинення господарської операції по взаємовідносинах між ТОВ «ТК «Восток» та контрагентами- постачальниками за результатами попередніх документальних позапланових виїзних перевірок.
Також, в акті перевірки вказано про неправомірне визначення податкового кредиту у податковій звітності за рахунок непідтвердження реальності здійснення операції придбання товарів завищено суму податкового кредиту по рядку 17 та як наслідок завищено показник від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного по рядку 19 декларації з ПДВ за червень 2023 року на 7706224 грн, в тому числі по наступним контрагентам ТОВ «Грейн Трак», ТОВ «ДМД Сидс», ТОВ «Перший український сільськогосподарський кооператив», ТОВ «Агрофорс Трейд», ТОВ «Федорівське», ПП «Чорногірське», ПП Агрофірма «Вікторія», СТОВ АФ «Ольгопіль», ТОВ «Згуртранс», СФГ «Краснянське», ТОВ «Агрофірма «Козацька». Податковий орган дійшов висновку, що проведені товариством господарські операції з його контрагентами не мали реального характеру, а надані до перевірки первинні бухгалтерські документи є неповними, складені формально та не підтверджують реальності проведених господарських операцій.
За твердженнями скаржника, при визначені показника від`ємного значення, який підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2.1) податкової декларації з ПДВ липень 2023 року Товариство мало врахувати висновки акту перевірки від 14.09.2023 №24823/15-32-07-10/41301451, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.10.2023 про зменшення суми податкового кредиту. 
Однак, станом на час проведення перевірки, складання за її результатами акту перевірки та прийняття оспорюваних у даній справі податкових повідомлень-рішень прийняті на підставі акту перевірки від 14.09.2023 №24823/15-32-07-10/41301451 податкові повідомлення-рішення №2679415320710, №2679515320710, №2679615320710 не були оскаржені в судовому порядку, тобто не набули статусу узгоджених.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 25.01.2024 у справі №420/30424/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2024, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 19.10.2023 №2679415320710, №2679515320710, №2679615320710.
Також, судовим рішенням у справі №420/30424/23, яке набрало законної сили, було підтверджено реальність господарських операцій ТОВ «ТК «Восток» з контрагентами-постачальниками: ТОВ «Грейн Трак», ТОВ «ДМД Сидс», ТОВ «Перший український сільськогосподарський кооператив», ТОВ «Агрофорс Трейд», ТОВ «Федорівське», ПП «Чорногірське», ПП Агрофірма «Вікторія», СТОВ АФ «Ольгопіль», ТОВ «Згуртранс», СФГ «Краснянське», ТОВ «Агрофірма «Козацька».
Оскільки обставини, викладені в акті перевірки від 14.09.2023 №24823/15-32-07-10/41301451, сам по собі не мають юридичної сили до закінчення процедури оскарження податкових повідомлень-рішень від 19.10.2023 №2679415320710, №2679515320710 та №2679615320710, прийнятих на його підставі, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відсутність у Товариства обов`язку їх враховувати при складанні декларації з ПДВ за липень 2023 року. 
Відтак, суди дійшли обгрунтованого висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 20.02.2024 №658915320710, яким Товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларованої до відшкодування на рахунок платника податку у банку, у розмірі 7706224,00 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 770622,40 грн.
Крім того, в акті перевірки контролюючий орган вказує, що в порушення пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, позивач не визначив податкові зобов`язання з ПДВ за ставкою 14% у сумі 95131,00 грн, виходячи з вартості придбання списаних товарів 679506,70 грн., що призвело до заниження показника у рядку 4.3 колонки Б декларації з ПДВ за червень 2023 року на суму 110297,00 грн та, як наслідок, заниження показника рядка 9 податкової декларації з ПДВ за липень 2023 року, а також та не зареєструвало податкові накладні на суму 95131,00 грн.
Правомірність дій Товариства щодо невизначення податкових зобов`язань з ПДВ за ставкою 14% у сумі 95131,00 грн, виходячи з вартості придбання списаних товарів 679506,70 грн, що призвело до заниження показника у рядку 4.3 колонки Б декларації з ПДВ за червень 2023 року на суму 110297,00 грн., було, серед іншого предметом судового розгляду у справі №420/30424/23.
У вказаній справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що податковим органом у межах спірних правовідносин помилково не прийнято до уваги фактичний акт розрахунку результатів операцій із зерном №477 від 01.06.2023, акт списання товарів №38 від 16.06.2023, акт списання товарів №37 від 05.06.2023, які підтверджують втрати зернових культур при їх перевезенні та перевалці на водні засоби у межах природного убутку. Позивач, реалізовуючи на експорт сільськогосподарську продукцію, списав частину останньої у зв`язку із втратами зернових, що виникли при прийманні, розміщенні і зберіганні зернових під час навантаження на судна зерна, що знаходилось на терміналах та реалізоване на експорт. Втрати товарів у процесі зберігання/транспортування та навантаження є об`єктивно існуючими природніми та невідворотними процесами, що знаходяться поза межами прямого контролю та впливу підприємства і є невід`ємною частиною звичайного технологічного процесу їх експорту.
Відповідні втрати в межах норм слід вважати такими, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України. Саме втрата зернових культур у межах природного убутку не є використанням товару у негосподарській діяльності.
В матеріалах справи містяться акти розрахунків результатів операцій з зерном №636, №639 та акти списання товарів від 04.07.2023 №№39,40,41,42; від 05.07.2023 №43, від 22.07.2023 №№44,45,6; від 25.07.2023 №№47,48 та від 27.07.2023 №49, пов`язані з втратами зернових культур при їх перевезенні та перевалці.
Судами також встановлено, що контролюючим органом не спростовано доводи Товариства про те, що втрати зерна виникли в межах норм природних втрат та пов`язані з веденням господарської діяльності, що підтверджується наданими до перевірки документами.
Крім того, ані в акті перевірки, ані в процесі розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій Управління, не беручи до уваги вказані документи щодо розрахунків та списання товару, не навело своїх розрахунків фактичних втрат сільськогосподарської продукції. Таким чином, недоведеним відповідачем є факт, у який спосіб перевіряючі визначили в акті перевірки списання зернових понад норму природного убутку.
Також, в акті перевірки від 18.10.2023 №28278/15-32-07-10/41301451 контролюючий орган посилається на непідтвердження факту сплати за сільськогосподарську продукцію по податковим накладним на дату складання декларації за липень 2023 року по контрагентам ТОВ «Перший український сільськогосподарський кооператив», ТОВ «ДМД Сидс».
В свою чергу, в матеріалах справи наявні акти звірок взаємних розрахунків між позивачем та вказаними контрагентами, згідно яких заборгованість за оплату за придбану продукцію, у тому числі в липні 2023 року, між сторонами відсутня.
У ході перевірки контролюючим органом здійснено аналіз документів та зроблено висновок про неправомірне формування Товариства показників податкового кредиту по податкових накладних на суму ПДВ 127867,41 грн, які отримані від постачальника ФГ «Агромаркет» за період - липень 2023 року. 
В підтвердження господарських операцій позивача з ФГ «Агромаркет» позивачем до перевірки надано договір поставки сільськогосподарських культур №15/12/22-13 від 15.12.2022, додатки до цього договору, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, виписки банку, картки рахунки по рахунку 631,633, 281, 311. Згідно вказаних документів ФГ «Агромаркет» на адресу Товариства в липні 2023 здійснило реалізацію 121,86 тонн кукурудзи врожаю 2022 року на загальну суму 1041206,00 грн., в тому числі ПДВ 127867,41 грн. У бухгалтерському обліку операції з придбання товару у ФГ «Агромаркет» відображалися проводками Дт 284 - Кт 633, Дт 6442 - Кт 633, Дт 633 - Кт 311. Станом на 01.07.2023 у Товариства з ФГ «Агромаркет» не обліковується кредиторська заборгованість. У податковому обліку Товариства вищезазначені операції знайшли своє відображення у складі податкової звітності з ПДВ за липень 2023.
ФГ «Агромаркет» також відобразило відповідні господарські операції з позивачем у декларації з ПДВ за липень 2023 року (рядок 57 Додатку 1 - 127867,41 грн.), що слугувало перенесенням до рядка 10.3 та у складі рядків 17, 19 декларації з ПДВ за липень 2023 року у сумі 127867,41 грн.
Фактично доводи податкового органу про безтоварність проведених позивачем господарських операцій з ФГ «Агромаркет» ґрунтуються на податковій інформації, в т.ч. на тому, що у зв`язку з проведенням активних бойових у 2022 році вказаний контрагент, на думку контролюючого органу, не мав можливості виготовити поставлену на користь позивача сільськогосподарську продукцію, оскільки здійснює свою господарську діяльність у Кегичівському районі Харківської області. 
Разом з тим, суди установили, що ФГ «Агромаркет» використовує земельні ділянки, які знаходяться в селах за адресами Красноградського, Сахновщинського, Кегичівського району Харківської області. В свою чергу, відповідні земельні ділянки знаходяться більше, ніж за як мінімум 60 км від найближчої точки лінії бойового зіткнення і географічне розташування відповідного контрагента не вплинуло на можливість виконання спірних операцій.
Згідно довідки Кегичівської селищної ради Харківської області від 27.06.2023 №04-08/1840 територія, на якій проводить господарську діяльність ФГ «Агромаркет», не знаходилась під обстрілами та окупацією, що дозволило безперешкодно здійснити посівну компанію, виростити, зібрати, зберігати та переміщувати продукцію врожаю 2022 року.
Крім того, спроможність відповідного контрагента вирощувати, збирати, зберігати та транспортувати врожай підтверджується повідомленням за формою №20-ОПП щодо наявності об`єктів оподаткування, яке ФГ «Агромаркет» подавало до контролюючого органу за місцем обліку. 
При цьому, сам відповідач зазначає про існування у ФГ «Агромаркет» вантажних автомобілів, легкового автомобіля, тракторів, колісної техніки, приміщень, вагових, комор, очисних споруд, пожежної станції, пункту технічного обслуговування та земельних ділянок у кількості 196 одиниць, що додатково свідчить про наявність у контрагента позивача достатньої кількості основних засобів для здійснення діяльності щодо вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції. 
Надані позивачем первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, обов`язкові посвідчення, відповідають вимогам Закону №996-ХІV та у повному обсязі відображають і підтверджують зміст господарських операцій між позивачем та його контрагентом, що вказує на безпідставність висновків податкового органу, що первинні документи по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками використовувались для формування витрат та не засвідчують факт реального здійснення господарських операцій.
З огляду на викладене, Верховний Суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача про нереальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами з підстав наявності негативної податкової інформації відносно контрагентів позивача, оскільки такі доводи досліджено судами попередніх інстанцій і надано їм оцінку, та, як зазначалось раніше, платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагенти позивача або інші суб`єкти господарювання, з якими мали відносини контрагенти позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.
Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.
Суд не приймає до уваги посилання скаржника на відсутність окремих документів, оскільки зазначене повинне оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції, зокрема, змісту робіт, послуг, що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, 
Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Відповідач у доводахкасаційної скарги не спростовує висновків судів попередніх інстанцій щодо правомірності відображення у податковому обліку податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з наведеними вище контрагентами. Відповідач у касаційній скарзі фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів стосовно реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом, що знаходиться поза межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 КАС України, якою передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду не встановлено.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова