ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
30.04.2026	Справа № 910/194/26	

За позовом	Київської міської ради	
до	Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України	
про	визнання недійсним рішення	
 	Суддя Підченко Ю.О.	
 	Секретар судового засідання Панасюк Ю.М.	
Представники сторін:
від позивача: Садовський О.О.;
від відповідача: Іздебська У.І.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/194/26 за позовом Київської міської ради (далі також - позивач, КМР, Рада) до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі також - відповідач, Відділення) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.10.2025 № 60/233-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. 
19.02.2026 відповідач подав відзив на позов, а позивач, у свою чергу, 23.02.2026 подав відповідь на відзив.
05.03.2026 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.
З огляду на строки розгляду справи та на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 30.04.2026.
Представник позивача безпосередньо в судовому засіданні 30.04.2026 наполягав на задоволенні заявленого позову, а представник відповідача проти позовних вимог заперечив у повному обсязі.
Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Адміністративна колегія Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи № 148/60/201-рп/к.25 та подання Третього відділу досліджень і розслідувань від 17.10.2025 № 60-03/639-П з попередніми висновками у зазначеній справі, 30.10.2025 винесла Рішення № 60/233-р/к (далі також - Рішення № 60/233-р/к, Рішення) відповідно до якого постановила:
1. Визнати дії Київської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 13.06.2024 № 915/8881 (із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 11.09.2025 № 76/10543), положення якого суперечать вимогам чинного законодавства та встановлюють додаткові адміністративні бар`єри доступу на ринок реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах, порушенням, передбаченим частиною першою статті 15 та пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, що призвели до обмеження конкуренції на ринку реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах на території м. Києва.
2. Зобов`язати Київську міську раду у чотиримісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення, яке полягає у прийнятті рішення від 13.06.2024 № 915/8881 (із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 11.09.2025 № 76/10543), положення якого суперечать вимогам чинного законодавства та встановлюють додаткові адміністративні бар`єри доступу на ринок реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах, про що письмово повідомити Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів.
3. Визнати дії Київської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 24.02.2011 № 56/5443 (із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Київської міської ради від 26.01.2012 № 2/7339, від 05.04.2012 № 383/7720, від 24.05.2012 № 484/7821, від 28.02.2013 № 97/9154, від 04.09.2014 № 62/62, від 25.12.2014 № 746/746, від 17.03.2016 № 237/237, від 14.09.2017 № 4/3011), положення якого суперечать вимогам чинного законодавства та встановлюють додаткові адміністративні бар`єри доступу на ринок реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах, порушенням, передбаченим частиною першою статті 15 та пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, що можуть призвести до обмеження конкуренції на ринку реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах на території м. Києва.
4. Зобов`язати Київську міську раду у чотиримісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення, яке полягає у прийнятті рішення від 24.02.2011 № 56/5443 (із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Київської міської ради від 26.01.2012 № 2/7339, від 05.04.2012 № 383/7720, від 24.05.2012 № 484/7821, від 28.02.2013 № 97/9154, від 04.09.2014 № 62/62, від 25.12.2014 № 746/746, від 17.03.2016 № 237/237 та від 14.09.2017 № 4/3011), положення якого суперечать вимогам чинного законодавства та встановлюють додаткові адміністративні бар`єри доступу на ринок реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах, про що письмово повідомити Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів.
5. Визнати дії Київської міської ради, які полягають у прийнятті рішення від 04.09.2014 № 62/62 (із змінами та доповненнями, внесеними рішеннями Київської міської ради від 25.12.2014 № 746/746 та від 17.03.2016 № 237/237), положеннями якого в односторонньому порядку (без погодження із власниками) визначено режим роботи тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (крім тимчасових споруд з функціональним призначенням продаж друкованих ЗМ1. продуктів харчування, квітів, непродовольчих груп товарів, заклади швидкого харчування, громадські вбиральні, шиномонтаж, туристичні інформаційні центри), порушенням, передбаченим частиною першою статті 15 та пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, що призвели до обмеження конкуренції на ринку реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах на території м. Києва.
6. Зобов`язати Київську міську раду у чотиримісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення, яке полягає у прийнятті рішення від 04.09.2014 № 62/62 (із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 25.12.2014 № 746/746 та від 17.03.2016 № 237/237), положеннями якого в односторонньому порядку (без погодження із власниками) визначено режим роботи тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (крім тимчасових споруд з функціональним призначенням продаж друкованих ЗМІ, продуктів харчування, квітів, непродовольчих груп товарів, заклади швидкого харчування, громадські вбиральні, шиномонтаж, туристичні інформаційні центри), про що письмово повідомити Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів.
Доводи Відділення щодо вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції зводяться здебільшого до того, що дії Київської міської ради мають/ можуть мати негативний вплив на конкуренцію на ринку реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах, оскільки це може призводити до відмов суб`єктам господарювання у видачі паспорта прив`язки тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного та іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності з підстав, передбачених Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/2008, а також виникнення додаткових витрат часу і матеріальних витрат під час розміщення таких тимчасових споруд на території м. Києва, які могли би бути використані суб`єктами господарювання для підвищення власної конкурентоспроможності.
Обґрунтовуючи заявлений позов Київська міська рада наголошує, що з Рішенням № 60/233-р/к не погоджується та вважає його таким, що прийняте при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, також з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального й процесуального права, з огляду на наступне:
- відповідач зобов`язаний опублікувати прийняте рішення на офіційному сайті у строки встановлені Порядком № 5 та з урахуванням положень ст. 34 Конституції України, Закону України «Про інформацію» та «Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки саме в цих нормативно-правових актах міститься відповідна термінологія та підстави для обмеження права на інформацію;
- оскаржуване рішення опубліковане на офіційному сайті відповідача, однак будь-які відомості про рішення КМР, які, на думку відповідача, порушують антимонопольне законодавство - відсутні і замінені текстом «інформація, доступ до якої обмежено»;
- відповідачем порушено положення Порядку № 5 та неправомірно обмежено доступ до інформації про нормативно-правові акти, прийняті КМР;
- відповідач не мав підстав і повноважень обмежувати доступ до цих даних. Принцип гласності є одним з основних принципів діяльності Антимонопольного комітету України відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України». Також неможливо встановити дату публікації рішення, оскільки сторінка на офіційному сайті не містить жодної інформації про дату публікації;
- відповідач відповідно до положень ст. 19 Конституції України не мав права діяти на власний розсуд, неправомірно обмежуючи інформацію яка є відкритою та не відноситься до інформації з обмеженим доступом;
- відповідач не наділений повноваженнями перевіряти діяльність КМР на предмет порушень законодавства в цілому;
- встановлення органом місцевого самоврядування адміністративного бар`єра доступу на ринок для всіх суб`єктів господарювання не має негативного впливу саме на економічну конкуренцію, оскільки стосується всіх без винятку суб`єктів підприємницької діяльності;
- відповідач, всупереч положенням п. 4 Порядку № 5 не навів переконливих мотивів, з яких виходив при прийнятті оскаржуваного рішення;
- рішення прийнято з порушеннями ст. 1, 3, 7, 12 Закону України «Про антимонопольний комітет України, ст. 1 та 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», пункту 4 Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, відповідачем також не враховано правові позиції Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 904/7548/16.
Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі, наголошував, що оскаржуване рішення було прийнято в межах наданих Відділенню повноважень та з урахуванням чинного на момент прийняття законодавства. Свої доводи відповідач виклав у письмовому відзиві та надавши усні пояснення, безпосередньо в судових засіданнях.
Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.
Крім того, відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.
Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.
В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", «;Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.
Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, від 30.10.2025 № 60/233-р/к про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.
Зважаючи на характер спірних правовідносин, суд вважає за необхідне наголосити, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (частина третя статті 140 Конституції України).
Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Повноваження та порядок діяльності міської ради визначений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
Частиною третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно зі статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі також - Закон про місцеве самоврядування) акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Таким чином, рішення Київської міської ради, прийняті в межах своєї компетенції, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на території підприємствами, організаціями і установами, кооперативними та іншими громадськими організаціями, їх органами, а також посадовими особами і громадянами.
Як встановлено під час розгляду справи, Відділення на виконання доручення Антимонопольного комітету України від 13.08.2024 № 13-09/764 (вх. Відділення від 13.08.2024 № 60-01/389К) здійснено державний контроль за дотриманням Київською міською радою та виконавчим органом КМР вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час визначення порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (у тому числі засобів пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі) у м. Києві та інших пов`язаних із цим питань.
Розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 11.09.2025 № 60/201-рп/к розпочато розгляд Справи, у зв`язку з наявністю в діях КМР ознак порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених частиною першою статті 15 та пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, що призвели та/або можуть призвести до обмеження конкуренції на ринку реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах на території м. Києва.
Відповідно до пункту 2 розділу VII Порядку за результатами збирання та аналізу доказів у справі складається подання з попередніми висновками, що вноситься на розгляд органів Комітету, яким підвідомча справа, разом із матеріалами справи.
Пунктом 6 розділу VII (абзац 1) Порядку передбачено, що копії подання з попередніми висновками (або витяги з нього, що не містять інформації з обмеженим доступом, яка має бути виключена або зачорнена чи змінена в інший спосіб, що забезпечує достатній захист та водночас повноту обґрунтування зроблених органом Комітету попередніх висновків, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) не пізніше ніж за десять днів до прийняття рішення у справі надсилаються сторонам та третім особам. 
Таким чином, у відповідності до положень законодавства, Відділенням було направлено позивачу копію Подання з попередніми висновками у справі листом від 17.10.2025 № 60-02/8961е.
Крім того, відповідно до абзацу другого пункту 7 Розділу VII Порядку: про дату, час і місце розгляду справи особи, що беруть участь у справі, повідомляються листом засобами поштового зв`язку не пізніше ніж за п`ять днів до дня її розгляду, Відділення зазначає, що в даному листі повідомлялось про засідання адміністративної колегії, призначене на 12 год. 20 хв. 30.10.2025 року.
За інформацією, розміщеною на офіційному вебсайті акціонерного товариства «Укрпошта» за посиланням https://track.ukrposhta.ua/trackingUA.html, лист від 17.10.2025 № 60-02/8961e (штрихкодовий ідентифікатор № R067021025981) вручено за довіреністю 21.10.2025.
Листом б/д б/н (вх. Відділення від 30.10.2025 № 60-01/6614) представник Київської міської ради за довіреністю надав заперечення та пояснення до змісту Подання (відображені в Розділі 6 Рішення).
Враховуючи вищенаведене, Відділенням доведено, що відповідно до положень законодавства Київська міська рада була належним чином повідомлена та обізнана щодо Подання, дати засідання до прийняття Рішення № 60/233-р/к, а також надала свої зауваження.
Оприлюднення рішень органів Комітету здійснюється відповідно до Порядку розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5 (далі - Порядок), а також з урахуванням положень Законів України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації».
Абзацом другим пункту 2 розділу VIII Порядку прямо встановлено, що попереднє рішення та рішення у справі підлягають оприлюдненню в повному обсязі, крім інформації з обмеженим доступом, яка має бути виключена або зачорнена чи змінена в інший спосіб, що забезпечує достатній її захист.
Таким чином, Порядок не лише допускає, але й зобов`язує орган Комітету обмежувати доступ до інформації у випадках, коли вона належить до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що обмеження доступу до інформації здійснюється виключно за наявності сукупності встановлених законом підстав, зокрема якщо розголошення інформації може завдати істотної шкоди захищеним законом інтересам і така шкода переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Оприлюднюючи рішення у справі, територіальне відділення діяло у суворій відповідності до зазначених норм законодавства та Порядку.
Обмеження доступу було застосовано Відділенням до тієї частини інформації, яка містила дані з обмеженим доступом, зокрема відомості, що стосуються службової інформації, аналітичних матеріалів, внутрішніх документів, а також інформації, розголошення якої могло б порушити права та законні інтереси третіх осіб або вплинути на перебіг та результати розгляду справи.
При цьому мотивувальна частина рішення, правова оцінка дій та висновки Відділення були залишені у відкритому доступі, що свідчить про дотримання принципу гласності в обсязі, визначеному законом.
Посилання позивача на те, що інформація щодо нормативно-правових актів Київської міської ради є відкритою, не спростовує правомірності дій Відділення, оскільки відкритість нормативно-правового акта як документа органу місцевого самоврядування не означає автоматичної відкритості всіх матеріалів справи, у яких такий акт аналізується.
Матеріали справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції можуть містити службову інформацію, аналітичні висновки та інші дані, що підлягають захисту відповідно до законодавства.
Крім того, відповідно до статті 24 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Київській міській раді було надіслано копію Рішення листом від 05.11.2025 № 60-02/9494е. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор № R067032672954) лист вручено за довіреністю 10.11.2025.
Таким чином, Київська міська рада була обізнана щодо змісту рішення в повному обсязі та Відділенням не створювались жодні перешкоди для ознайомлення з ним.
Твердження позивача про порушення принципу гласності також є безпідставним, оскільки принцип гласності, закріплений у статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», реалізується з урахуванням вимог законодавства про інформацію та захист інформації з обмеженим доступом.
Законодавство України не передбачає абсолютної відкритості інформації та прямо допускає її обмеження за наявності встановлених законом підстав.
Більше того, відповідно до інформації, розміщеної на офіційному вебсайті Відділення, сторінка містить як дату прийняття відповідного рішення, так і хронологічне відображення моменту його оприлюднення у стрічці подій (timeline).
Як пояснював представник Відділення, зазначений формат публікації передбачає систематизацію рішень за календарною датою, що забезпечує можливість встановлення часу їх розміщення у відкритому доступі.
Таким чином, інформація про дату рішення та факт його оприлюднення є публічно доступною, а доводи позивача про відсутність таких відомостей є необґрунтованими та спростовуються змістом офіційного вебресурсу Відділення.
Таким чином, Відділення діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відповідно, твердження позивача про порушення його прав в частині отримання повного тексту оскаржуваного Рішення (публікації) та ознайомлення з його змістом, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Стосовно антиконкурентних узгоджених дій органу місцевого самоврядування, то з наявних у справі доказів можна дійти наступних висновків.
Відповідно до статей 1, 3, 7 та 12 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» органи Комітету наділені повноваженнями здійснювати державний контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі шляхом розгляду справ про порушення, передбачені статтею 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Зазначені норми прямо передбачають право органів Комітету надавати оцінку актами органів державної влади та органів місцевого самоврядування саме в аспекті їх впливу на конкуренцію. 
Оскаржуване рішення не містить висновків щодо загальної законності чи незаконності нормативно-правових актів Київської міської ради, а встановлює наявність у відповідних актах положень, що створюють додаткові адміністративні бар`єри доступу на товарний ринок, що відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» може призводити до недопущення, усунення, обмеження або спотворення конкуренції.
Посилання позивача на те, що встановлення адміністративних бар`єрів для всіх суб`єктів господарювання не може мати негативного впливу на конкуренцію, є необґрунтованими.
Законодавство про захист економічної конкуренції не ставить наявність порушення у залежність від вибірковості чи дискримінаційності регуляторних вимог.
Навпаки, створення додаткових витрат, ускладнення доступу на ринок або обмеження можливостей здійснення господарської діяльності навіть за умови їх формальної однаковості для всіх учасників ринку може мати наслідком обмеження конкуренції, зокрема через підвищення бар`єрів входу та звуження кола потенційних учасників.
Посилання Позивача на постанову Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 904/7548/16 не спростовує висновків Відділення, оскільки зазначена правова позиція сформульована з урахуванням конкретних фактичних обставин справи та не встановлює універсального правила про відсутність антиконкурентних наслідків у разі однакового застосування регуляторних вимог. Оцінка наявності або відсутності порушення законодавства про захист економічної конкуренції здійснюється з урахуванням характеру ринку, змісту регулювання та його впливу на конкурентне середовище.
Київська міська рада прийняла рішення від13.06.2024 № 915/8881 «Про затвердження Положення про тимчасове користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради» (із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 11.09.2025 № 76/10543).
У пункті 164 Рішення колегія дійшла висновку, що рішення Київської міської ради № 915/8881 містить вимоги, які встановлюють додаткові адміністративні бар`єри доступу на ринок реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного Рішення, висновки колегії щодо наявності у діях Київської міської ради ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції ґрунтуються на детальному аналізі нормативного регулювання та фактичної практики його застосування.
Зокрема, у пунктах 111- 118 Рішення Відділенням досліджено правову природу рішення КМР від 13.06.2024 № 915/8881 та затвердженого ним Положення № 915/8881.
Встановлено, що зазначене Положення визначає механізм та підстави надання в тимчасове користування окремих елементів благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових споруд, а також передбачає укладення договорів оренди таких елементів благоустрою.
Разом з тим, у пункті 118 Рішення прямо зафіксовано, що у разі відсутності у особи права власності або користування земельною ділянкою вона зобов`язана отримати право оренди окремого елемента благоустрою.
Таким чином, регуляторним актом органу місцевого самоврядування встановлено додаткову юридичну конструкцію доступу до розміщення ТС, яка не передбачена Порядком розміщення тимчасових споруд № 244.
Як зазначено у пунктах 129- 132 Рішення, Порядок № 244 визначає вичерпний перелік дій та документів, необхідних для оформлення паспорта прив`язки ТС, і не містить вимоги щодо попереднього укладення договорів оренди окремих елементів благоустрою.
Відділенням також було встановлено фактичну практику застосування зазначеного регулювання.
У пункті 134 Рішення за результатами аналізу матеріалів справи зафіксовано, що суб`єкти господарювання у процедурі розміщення ТС були зобов`язані додатково подавати документи, які підтверджують право власності або користування земельною ділянкою, а також договори оренди земельних ділянок, що свідчить про ускладнення передбаченої законодавством процедури доступу на ринок.
Особливу увагу у рішенні приділено встановленню додаткових фінансових навантажень на суб`єктів господарювання. Так, у пунктах 139- 143 Рішення досліджено положення рішення КМР № 915/8881 та примірного договору оренди, відповідно до яких орендар зобов`язаний компенсувати витрати балансоутримувача на проведення топографо-геодезичних робіт, технічної інвентаризації, паспортизації та незалежної оцінки майна, а також здійснювати страхування об`єкта оренди. Такі обов`язки, як зазначено у пункті 164 Рішення, не передбачені Порядком № 244 та створюють додаткові витрати доступу на ринок, що є характерною ознакою адміністративного бар`єра.
Відповідно до пунтків 152- 158 Рішення КП «КИЇВ.ПРОЗОРО» виставляло орендарям рахунки, які включали не лише орендну плату, але й суми компенсації витрат, пов`язаних із проведенням оцінки, інвентаризації та топографо-геодезичних робіт. Така практика підтверджує, що додаткові фінансові обов`язки мали не декларативний, а реальний характер.
Крім того, у пункті 159 Рішення зафіксовано, що саме КП «КИЇВ.ПРОЗОРО» отримувало паспорти прив`язки тимчасових споруд, що свідчить про запровадження процедури, за якої паспорт прив`язки оформлювався не безпосередньо на замовника (власника ТС), як це передбачено Порядком № 244, а на комунальне підприємство. Саме ця обставина прямо відображена у пункті 164 Рішення як непередбачена чинним законодавством процедура.
Додатково у пунктах 144- 147 Рішення Відділенням встановлено, що рішення КМР № 915/8881 передбачало не продовження дії договорів пайової участі та паспортів прив`язки, а також доручення щодо демонтажу тимчасових споруд.
У поєднанні з пунктом 151 примірного договору оренди, який допускає дострокове припинення договору у разі використання майна не за визначеним цільовим призначенням, таке регулювання створює підвищені ризики для суб`єктів господарювання та впливає на стабільність умов здійснення діяльності.
Важливою є й та обставина, що Відділення здійснювало попередній розгляд проекту рішення КМР № 915/8881. Як зазначено у пункті 165 Рішення, листом від 21.06.2024 № 60-02/3212е Відділення повідомило про непогодження проєкту у наданій редакції. Водночас рішення КМР було прийнято без урахування наданих зауважень, що свідчить про ігнорування позиції органу, уповноваженого на захист конкуренції.
У пунктах 166- 172 Рішення Відділенням також враховано судову практику та численні звернення суб`єктів господарювання. Зокрема, встановлено, що у справі № 320/45873/24 адміністративним судом визнано протиправними окремі положення рішення КМР № 915/8881, а також зафіксовано масовий демонтаж тимчасових споруд та не продовження дії договорів пайової участі. Наведені обставини підтверджують, що спірне регулювання мало реальний вплив на умови доступу та перебування суб`єктів господарювання на ринку.
З урахуванням викладеного, висновок адміністративної колегії, викладений у пункті 164 Рішення, про те, що рішення КМР № 915/8881 містить вимоги, які встановлюють додаткові адміністративні бар`єри доступу на ринок, є належно обґрунтованим, базується на аналізі нормативних актів, фактичних даних та доказів у справі.
Доводи позивача про нібито відсутність доведення негативного впливу на конкуренцію спростовуються пунктами 219 та 225 Рішення, у яких розкрито економічну сутність обмеження конкуренції через звуження свободи ринкової поведінки та ускладнення доступу на ринок.
Відповідно до пунктів 232- 234 Рішення, встановлені обставини були кваліфіковані як порушення частини першої статті 15 та пункту 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Рішенням Київської міської ради від 24.02.2011 № 56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі, власників (користувачів) майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об`єктів благоустрою м. Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради» (із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Київської міської ради від 26.01.2012 № 2/7339, від 05.04.2012 № 383/7720, від 24.05.2012 №484/7821, від 28.02.2013 № 97/9154, від 04.09.2014 № 62/62, від 25.12.2014 № 746/746, від 17.03.2016 № 237/237, від 14.09.2017 № 4/3011).
Як встановлено у пункті 175 Рішення Відділення, рішенням КМР № 56/5443 затверджено Порядок визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд та інших об`єктів у утриманні об`єктів благоустрою м. Києва.
Відповідно до пунктів 176- 178 Рішення, Відділенням досліджено зміст Порядку № 56/5443, яким передбачено механізм залучення пайової участі, визначено поняття пайової участі та встановлено, що така участь фактично є грошовим внеском до бюджету міста.
Водночас аналіз положень Порядку № 56/5443 свідчить, що регуляторний акт встановлює обов`язок укладення договорів пайової участі для суб`єктів господарювання.
Так, пунктом 180 Рішення Відділення зафіксовано, що у разі розміщення тимчасової споруди на об`єктах благоустрою комунальної власності власник ТС зобов`язаний укласти договір щодо пайової участі. Пункт 181 Рішення прямо визначає коло суб`єктів, на яких поширюється такий обов`язок.
Таким чином, органом місцевого самоврядування встановлено додаткову обов`язкову умову здійснення господарської діяльності у тимчасових спорудах - укладення договору пайової участі, що не передбачена Порядком розміщення тимчасових споруд № 244.
Як вбачається зі змісту пунктів 183- 185 Рішення, Порядок № 56/5443 містить самостійний перелік документів, які мають подаватися суб`єктами господарювання для укладення відповідного договору, зокрема фотофіксацію, схеми розміщення та документи, оформлені до 01.01.2014, що не передбачено загальнообов`язковими нормами розміщення ТС.
Попри те, що пунктами 186- 187 Рішення Відділення відзначає формальне застереження про непоширення вимог пункту 2.6 Порядку № 56/5443 у випадках оформлення паспорта прив`язки відповідно до Порядку № 244, фактичний зміст регулювання не усуває обов`язковості пайової участі.
Як встановлено у пункті 210 Рішення, положеннями рішення КМР № 56/5443 передбачено обов`язок укладення договору пайової участі, зокрема у разі розміщення об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі та майданчиків для харчування.
Відділенням також досліджено процедурний аспект укладення договорів пайової участі. У пунктах 189- 199 Рішення встановлено багаторівневу систему погоджень, перевірок та обміну документами між Департаментом містобудування та архітектури, районними державними адміністраціями та іншими органами. Така процедура об`єктивно ускладнює доступ суб`єктів господарювання до здійснення діяльності у ТС та збільшує часові витрати на входження на ринок.
Важливою є й обставина, встановлена у пункті 211 Рішення, відповідно до якої Департамент містобудування та архітектури повідомив про скасування поняття комплексної схеми розміщення ТС у зв`язку зі змінами до Порядку № 244. Водночас, жодних системних змін до рішення КМР № 56/5443 з метою приведення його у відповідність до оновленого регулювання внесено не було, що свідчить про наявність нормативної неузгодженості.
За результатами комплексного аналізу зазначених обставин Відділення у пункті 213 Рішення дійшло обґрунтованого висновку про те, що рішення КМР № 56/5443 містить вимоги, які суперечать чинному законодавству та встановлюють додаткові адміністративні бар`єри доступу на ринок.
Порядком закріплено безальтернативний спосіб утримання прилеглої до ТС території через обов`язковість укладення договору пайової участі.
Вказаний висновок відповідає економічній сутності конкурентного права, оскільки встановлення додаткових обов`язкових платежів та процедурних умов, не передбачених загальнообов`язковими нормативними актами, створює бар`єри входу на ринок, впливає на витрати суб`єктів господарювання та може обмежувати конкуренцію.
З огляду на викладене, твердження позивача про відсутність у Рішенні адміністративної колегії належного обґрунтування антиконкурентного характеру рішення КМР № 56/5443 є необґрунтованими, а висновки, викладені у пунктах 210 та 213 Рішення, є логічними, послідовними та підтвердженими матеріалами справи Відділення.
Пунктом 9 рішення Київської міської ради від 04.09.2014 № 62/62 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24.02.2011 № 56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібно роздрібної торговельної мережі в утриманні об`єктів благоустрою м. Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради» та деяких рішень Київської міської ради» (із змінами та доповненнями, внесеними Рішенням КМР № 746/746 та рішенням КМР від 17.03.2016 №237/237), визначено, що тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності здійснюють продаж товарів (надання послуг) з 6-ї годи до 23-ї години (крім тимчасових споруд з функціональним призначенням продаж друкованих ЗМІ, продуктів харчування, квітів, непродовольчих груп товарі, заклади швидкого харчування, громадські вбиральні, шино монтаж, туристичні інформаційні центри).
Відділенням встановлено, а позивачем належними та допустимими доказами не спростовано, що Рішення КМР № 62/62 в односторонньому порядку (без погодження із власниками) визначено режим роботи тимчасових споруд, що суперечить чинному законодавству. Таке рішення може призвести до обмеження конкуренції на ринку реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах на території м. Києва. Адже таким рішенням надаються переваги одним суб`єктам господарювання перед іншими, що значним чином впливає на конкуренцію.
Дії (бездіяльність) органів влади перевіряються на предмет наявності або відсутності ознак порушення законодавства, передбачених Законом України «Про захист економічної конкуренції». У свою чергу, висновок суду стосується меж розгляду судових справ в межах позовних вимог особи, що звертається. Кваліфікація ознак наявності або відсутності чинення порушення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції не відноситься до повноважень судів, тому останні не мають преюдиційного значення та юридично значущих висновків в частині питань, що стосуються бездіяльності органу влади - КМР, що досліджується в цій антимонопольній справі.
Таким чином, КМР зобов`язана, за прямим приписом Конституції України, дотримуватись, у тому числі положень Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Закону України «Про захист економічної конкуренції», відповідно до яких, Відділенням було винесено Рішення № 60/233-р/к та відповідно, до завдань та у межах повноважень, покладених на нього, встановлено порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно з частиною третьою статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» вчинення антиконкурентних дій органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що необхідною та достатньою умовою визнання дій органів місцевого самоврядування антиконкурентними є наявність або можливість настання наслідків у вигляді недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції. Тобто реальні та потенційні наслідки дій органу місцевого самоврядування у вигляді спотворення конкуренції.
Встановлення факту завдання шкоди антиконкурентними діями органами місцевого самоврядування не є необхідним. Достатнім є те, що зазначені антиконкурентні наслідки можуть мати місце з високим ступенем імовірності.
Згідно зі статтею 59 Закону № 2210 підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Зібраними Відділенням в антимонопольній справі доказами доведено, що дії КМР, які полягають у прийнятті рішень від 13.06.2024 № 915/8881, від 24.02.2011 № 56/5443, від 04.09.2014 № 62/62 є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою статті 15 та пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, що призвели до обмеження конкуренції на ринку реалізації товарів, надання послуг і виконання робіт у тимчасових спорудах на території м. Києва.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.
Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що Київською міською радою не доведено підстав для визнання недійсним рішення адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.10.2025 № 60/233-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Київської міської ради відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.05.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко