Справа № 314/3413/25
Провадження № 2/314/207/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2026         м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/3413/25 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
29.07.2025 позивач звернувся до суду з позовом до Вільнянської міської ради Запорізької області та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його смерть. 
Після його смерті відкрилася спадщина у виді житлового будинку АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями першої черги після смерті дідуся були його діти: мати позивача, ОСОБА_3 , та її брат, ОСОБА_4 . Спадкоємці першої черги у встановлений законом строк із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не звернулись.
Мати позивача, ОСОБА_3 , звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак рішенням суду від 22.02.2024 по справі №314/4983/23, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16.07.2024, їй відмовлено в задоволенні позовних вимог.
У свою чергу її брат, спадкоємець першої черги ОСОБА_4 , також звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак рішенням суду від 22.04.2025 по справі №314/5985/23 йому також відмовлено в задоволенні позовних вимог. Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_4 не задоволено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті дідуся залишився позивач.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.03.2016 за позивачем було визнано право власності на все спадкове майно після смерті дідуся. Рішенням було встановлено факт постійного проживання його зі спадкодавцем на момент смерті дідуся.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.09.2023 у зв`язку із значними процесуальними порушеннями це рішення було скасовано і в позові було відмовлено в повному обсязі.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.03.2025 по справа №314/1295/24 йому відмовлено в задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Постановою Запорізького апеляційного суду рішення залишено без змін, його апеляційна скарга без задоволення. 
Оскільки позивач залишився єдинім спадкоємцем без спадщини, яка була на нього фактично оформлена в 2016 році, він вимушений був звернутись 30.04.2025 до приватного нотаріуса Тиханської С.Я. з заявою про прийняття спадщини.
Постановою №143/02-14/57-2023 від 02.05.2025 нотаріусом відмовлено у видачі спадщини з приводу того, що він не був зареєстрований на момент смерті спадкоємця з ним за однією адресою. Проживання зі спадкоємцем недостатньо для видачі спадщини, у зв`язку з чим рекомендовано продовжити строк на прийняття спадщини в судовому порядку.
Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області №11 від 01.03.2024 вбачається, що з квітня 2015 року і до теперішнього часу він проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
05.12.2016 він офіційно зареєструвався за вказаною адресою.
Відповідно до витягу з погосподарської книги №143 від 03.07.2025, затвердженого старостою Вільнянської територіальної громади, вбачається, що він є головою домогосподарства, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 . Проживає в домогосподарстві з квітня 2015 року.
Враховуючи вищевказані обставини, а саме, добросовісність, відкритість та безперервність (більше 10 років) його проживання в житловому будинку  АДРЕСА_1 , він змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, згідно з якою позов визнає, та просив розглянути справу за його відсутності.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Як встановлено судом, власником житлового будинку  АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , про що зазначено в наданій копії технічного паспорту на житловий будинок.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наданою копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.05.2015, виданого виконавчим комітетом Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 07.
Позивач по справі ОСОБА_1 є онуком померлого ОСОБА_2 , що підтверджується: копією свідоцтва серії НОМЕР_2 від 18 травня 1965 року про народження матері позивача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (у графі батько зазначений ОСОБА_2 ), копією свідоцтва про народження позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_3 від 09.02.1985 (у графі мати зазначено ОСОБА_3 , яка уклала шлюб з ОСОБА_6 і взяла його прізвище замість ОСОБА_7 ).
Спадкоємцями першої черги після смерті дідуся були його діти: мати позивача, ОСОБА_3 , та її брат, ОСОБА_4 . Спадкоємці першої черги у встановлений законом строк із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не звернулись.
Мати позивача, ОСОБА_3 , звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак рішенням суду від 22.02.2024 по справі №314/4983/23, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16.07.2024, їй відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Брат ОСОБА_3 , спадкоємець першої черги ОСОБА_4 , також звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак рішенням суду від 22.04.2025 по справі №314/5985/23 йому також відмовлено в задоволенні позовних вимог. Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_4 не задоволено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті дідуся залишився позивач.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.03.2016 за позивачем було визнано право власності на все спадкове майно після смерті дідуся. Рішенням було встановлено факт постійного проживання його зі спадкодавцем на момент смерті дідуся.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.09.2023 вказане рішення було скасовано і в позові було відмовлено в повному обсязі.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.03.2025 по справа №314/1295/24 йому відмовлено в задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Постановою Запорізького апеляційного суду рішення залишено без змін, його апеляційна скарга без задоволення. 
Оскільки позивач залишився єдиним спадкоємцем, він 30.04.2025 звернувся до приватного нотаріуса Тиханської С.Я. з заявою про прийняття спадщини.
Постановою №143/02-14/57-2023 від 02.05.2025 нотаріусом відмовлено у видачі спадщини з приводу того, що він не був зареєстрований на момент смерті спадкоємця з ним за однією адресою. Проживання зі спадкоємцем недостатньо для видачі спадщини, у зв`язку з чим рекомендовано продовжити строк на прийняття спадщини в судовому порядку.
Таким чином, позивачем вірно визначено відповідачем територіальну громаду в особі виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області, оскільки спадкоємці першої черги спадщину не прийняли, а вирішення даної справи жодним чином не впливає на їхні права та обов`язки.
Факт володіння й користування позивачем ОСОБА_1 будинком з квітня 2015 року визнається відповідачем, а також такими документами: актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного виконавчого комітетом Вільнянської міської ради Запорізької області №11 від 01.03.2024, де зазначено, що з квітня 2015 року і до теперішнього часу ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 ; витягом з погосподарської книги №143 від 03.07.2025, затвердженого старостою Вільнянської територіальної громади, де зазначено, що позивач є головою домогосподарства, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , та проживає в домогосподарстві з квітня 2015 року.
Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно з постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).
З наведенного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, яке належало його діду, відповідачем по справі позовні вимоги визнаються, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 10 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 та складової частини до нього, а саме: сіни літери а, гараж літери Б, літня кухня літери Г, погріб з шийкою літери пг, вбиральня літери У, паркан №1, колодязь, що належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат, тому сплачений судовий збір суд відносить на рахунок позивача. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 344 ЦК України, 10, 12, 77-81,197-198, 200, 206, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , до виконавчого комітету Вільянської міської ради Запорізької області, місцезнаходження: Запорізька область, м.Вільнянськ, вул.Бочарова, буд.4, ЄДРПОУ 04526963, про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та складової частини до нього, а саме: сіни літери а, гараж літери Б, літня кухня літери Г, погріб з шийкою літери пг, вбиральня літери У, паркан №1, колодязь, що належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 20.05.2026.

Суддя       Наталія Юріївна Мануйлова
20.05.2026