КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7333/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №369/4279/25

26 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 31 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що Акціонерне товариство «Універсал Банк»пропонує необмеженому колу фізичних осіб - резидентів України скористатися банківськими послугами щодо продуктів monobank/Universal Bank, для чого пропонує приєднатись до опублікованих на сайті Банку Умов і Правил обслуговування в AT «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank (далі - Умови і правила).
Приєднання до Умов і Правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається Банком. Своїм підписом на Анкеті заяві Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент її підписання ознайомився з текстом Умов і правил, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Тарифами, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та інших додатків, повністю зрозумів їхній зміст, погоджується з викладеним, розуміє свої права та обов`язки, в т.ч. право відмовитися від отримання рекламних матеріалів засобами дистанційних каналів комунікації.
Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши Анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
27 серпня 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 27 серпня 2020 року.
На підставі договору, укладеного 27 серпня 2020 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» (кредитор) та  ОСОБА_1 (позичальник), остання отримала кредит у розмірі 90000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Позивач зазначав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідно доумов кредитного договорувідповідачка зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Однак, упорушення умов кредитного договору, відповідачка своєчасно не повертала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), унаслідок чого станом на 22 січня 2025 року у неї утворилась заборгованість, що складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)у розмірі 104 884.61 грн.
З урахуванням викладених обставин, позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» просив суд стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 27 серпня 2020 року у розмірі 104 884,61 грн, а також судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 27.08.2020 року у розмірі 104 884 грн 61 коп (тілом кредиту) та 3 028 грн судового збору.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2025 року для мирного врегулювання питання.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанціїне було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано всі фактичні обставини справи. Судом не було враховано і не взято до уваги обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Крім того, під час судового розгляду справи було допущено порушення її процесуальних прав, гарантованих чинним законодавством України, що призвело до ухвалення рішення без належного дотримання принципів змагальності сторін та рівності учасників процесу.
Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про подання позовної заяви та була позбавлена можливості своєчасно ознайомитись з її змістом та додатками, надати заперечення і докази.
Вказує, що вона подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву у якому зазначала, що не ухиляється від виконання своїх грошових зобов`язань та не заперечує наявність заборгованості. Водночас, у відзиві вона наголошувала на відсутність у неї реальної фінансової можливості здійснити сплату всієї суми боргу одразу, з огляду на складне фінансове становище, в якому вона перебуває, відсутність сторонньої матеріальної підтримки та обмежений рівень доходів, що унеможливлює негайне погашення заборгованості в повному обсязі.
Положення статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» передбачають, що кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит.
Посилається на те, що у своїй відповіді на відзив  представник позивача (банку) зазначає, що вона ( відповідачка) не виходила на контакт та не вчиняла жодних дій, направлених на погашення заборгованості, однак, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки вона, починаючи з 20 листопада 2023 року вела активну комунікацію зі службою підтримки клієнтів АТ «Універсал Банк», що підтверджується знімками екрану з мобільного застосунку «Viber» та «Gmail». 
При цьому, у повідомленнях та зверненняхдо банку вона неодноразово доводила до відома працівників банку, що не має фінансової можливості здійснити одноразову сплату 50 % суми заборгованості, а також зазначала про наявність у неї можливості здійснювати погашення боргу виключно шляхом щомісячних платежів у розмірі 3 000 грн. Водночас, протягом усього періоду її взаємодії з банком, будь-якої реальної допомоги чи конструктивних пропозицій щодо врегулювання питання сплати заборгованості, з урахуванням їїматеріального становища, банком надано не було.
Також, під час здійснення комунікації з представниками АТ «Універсал Банк» у листопаді 2023 року, її було повідомлено про призупинення (замороження) нарахування відсотків, що відбудеться після подання банківською установою відповідної позовної заяви до суду, з якою банк звернувся  до суду лише 12 березня 2025 року, що, на думку відповідачки, свідчить про фактичне затягування банком вирішення питання заборгованості і дає підстави вважати, що такі дії мали на меті створення штучних умов для подальшого звернення з позовною заявою до суду.
Звертає увагу суду на те, що представники банку ще до ухвалення рішення судом першої інстанціїу своїх повідомленнях інформували її про запуск процедури примусового стягнення заборгованості, а також повідомляли про наміри здійснити виїзди за її адресою з метою підтвердження джерел доходів та перевірки наявності майна. Такі дії та повідомлення, на переконання сторони відповідача, мали характер передчасного тиску та не ґрунтувались на вимогах чинного законодавства України.
В апеляційній скарзі відповідачка   ОСОБА_1 заявила клопотання про розглядад справи судом апеляційної інстанції в судових засіданнях без її участі. Вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі і просить її задовольнити.
Відзив на напеляційну скаргу до суду не надходив.
В судове засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 та представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» не з?явились, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому законом порядку, відповідачка в апеляційній скарзі просила розглядати справи у її відсутності, позивач причину неявки його представника суду не повідомив. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсуності представника позивача та відповідачки.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.08.2020 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.
В анкеті-заяві зазначено, що вона разом з Умовами і Правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписанням анкети-заяви відповідачка підтвердила, що ознайомилася з вказаними документами, отримала їх примірники у мобільному додатку та зобов`язується виконувати умови такого договору.
До матеріалів справи позивачем долучено витяг з Умов і Правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів monobank Universal Bank у редакції, чинній з 27.11.2021 року.
Відповідно до підпунктів 5.3, 5.8.1 пункту 5 розділу І Умов і Правил обслуговування рахунків фізичної особи, клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій.
Відповідно до положень пункту 5.9 розділу ІІ Умов, на суму наданого кредиту банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними у тарифах.
Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, що зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами, Банк розглядає будь-який надісланий платіж клієнта як визнання клієнтом даного штрафу в розмірі платежу, що надійшов, але не більше суми штрафу, визначеного Тарифами (пункт 5.11 Умов розділ ІІ).
Пунктом 5.15 розділу ІІ Умов визначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в тарифах, що діє на дату нарахування. Відсотки нараховуються від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення замість базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах.
Відповідно до пункту 5.16 розділу ІІ Умов, у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно з Тарифами, але не більше 50 % від суми одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001 % річних.
У випадку настання істотного порушення клієнтом зобов`язань банк, не пізніше наступного робочого дня, у Мобільному додатку не пізніше трьох робочих днів, за допомогою месенджерів та смс направляє клієнту повідомлення про відповідне порушення із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені (пункт 5.17 Умов розділу ІІ Договору).
За змістом пункту 5.19 Умов розділу ІІ Договору у випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у пункті 5.18, кредит стає у форму «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. 
З довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 22.01.2025 року вбачається,що на ім`я  ОСОБА_1 відкрито рахунок  № НОМЕР_1 (чорна картка), статус картки - активна до 12/24.
З довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 22.01.2025 року вбачається, що 27.08.2020 року відповідачці встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн, який у подальшому збільшувався та станом на 16.09.2022 року становив 90 000 грн.
З виписки про рух коштів по картці клієнте ОСОБА_1 від 22.01.2025 року за період з 27.08.2020 року по 22.01.2025 року вбачається, що відповідачка у період користування платіжною карткою здійснювала операції з використання кредитних коштів, зокрема, розраховувалася у торговельних мережах, знімала готівкові кошти, здійснювала перекази на інші карткові рахунки та поповнювала рахунок (т.1, а. с. 95-183).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 27.08.2020 року станом на 22.01.2025 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 104 884,61 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки.
Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції вказав на те, що надані позивачем докази підтверджують укладення між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 договору кредиту, отримання відповідачем позичених грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто,невиконання відповідачем умов, укладеного договору кредиту, а також нарахований позивачем відповідно укладеного договору борг за тілом кредиту в сумі 104 884,61 грн, який суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача, задовольнивши позов.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 31 грудня 2025 року відповідає.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У частині першій статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції встановив, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 27.08.2020 року банк виконав своєчасно і належним чином, надававши відповідачці ОСОБА_1 кредиті кошти в повному обсязі. 
У свою чергу,     ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, платежі в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором не вносила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
ОСОБА_1 не заперечує вказаного факту, у зв`язку з чим суд вважав обґрунтованими вимоги АТ «Універсал Банк» про стягнення просточеної заборгованості в розмірі 104 884,61 грн. 
Висновки суду першої інстанції у цій частині   ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не спростовує, навпаки, в апеляційній скарзі відповідачка визнає наявність заборгованості та не заперечує щодо її розміру, тому суд апеляційної інстанції, відповідно до статті 367 ЦПК України, такі висновки не перевіряє.
Доводи апеляційної скарги про те, що в повідомленнях та зверненнях до банку вона неодноразово доводила до відома працівників банку, що не має фінансової можливості здійснити одноразову сплату 50 % суми заборгованості, а також зазначала про наявність у неї можливості здійснювати погашення боргу виключно шляхом щомісячних платежів у розмірі 3 000 грн, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення навної заборгованості по кредиту.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до ч. ч. 1, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. 
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Відтак, відповідачка вправі звернутися до суду першої інстанції, який розглянув дану справу з відповідною заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2025 року, з наданням відповідних доказів на підтвердження своїх доводів та тверджень.
Крім того, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.
Доводи апеляційної скарги про те, що положеннями статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» передбачається, що кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит, також не є безумовною підставою для відмови в задоволення позовних вимог, оскільки вказаною статтею передбачено право, а не обов`язок кредитодавця проводити реструктуризацію заборгованості за договором про споживчий кредит.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, провадження № 11-778апп18).
Відповідачка не зверталася до суду із зустрічним позовом про зобов`язання позивача здійснити реструктуризацію та/або зобов`язання позивача розглянути заяву відповідача про реструктуризацію заборгованості за договором споживчого кредиту від 27.08.2020 року, а тому у суду відсутні правові підстави надавати правову оцінку обставинам щодо яких не заявлено жодної позовної вимоги.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не була належним чином повідомлена про подання позовної заяви та була позбавлена можливості своєчасно ознайомитись з її змістом та додатками, надати заперечення й докази, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.05.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи.
19.06.2025 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву в якому остання не відмовляється від сплати боргу, але зазначає, що не має можливості сплатити всю суму одразу та потребує реструктуризації.
Поданий відповідачем відзив на позовну заяву прийнятий судом першої істанції та врахований судом під час розгляду справи по суті.
Вказані обставини свідчать про повідомлення судом відповідача про подання АТ «Універсал Банк» позовної заявидо суду. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанцій доказів у справі, неправильним, на думку апелянта, встановленням обставин справи та не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права, що не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2025 рокуухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: