Справа № 127/5584/26
Провадження № 2/127/1523/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Шаміної Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «ВМТЕ») звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.08.2022 по 30.06.2025 включно у розмірі 9627,46 грн, з урахуванням суми 3% річних та суми втрат від інфляційних процесів, на підставі положень ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 651 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року №830, зі змінами, Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1182, зі змінами. Позов мотивовано тим, що житлове помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані та проживають відповідачі, забезпечується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, які надаються КП ВМР «ВМТЕ». Зазначений житловий будинок технічно під`єднано до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «ВМТЕ», яке належної якості та своєчасно надає послуги з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою.
Відповідно до договірних відносин вказаний багатоквартирний житловий будинок не від`єднаний у повному обсязі від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі, маючи індивідуальну систему опалення, є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, а тому на них здійснюється нарахування за наступними видами послуг: теплова енергія на загальнобудинкові потреби опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення; витрати теплової енергії на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання; плата за абонентське обслуговування.
Відповідачі, порушуючи умови п. 5 ч. 2 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», належним чином не виконували свої зобов`язання за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.08.2022 року по 30.06.2025 року включно утворилася заборгованість, яка, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, становить 9627,46 грн, яку позивач і просить стягнути з відповідачів.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
26 березня 2026 року відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (вх. №28979), відповідно до якого останні просили у задоволенні позовної заяви відмовити та здійснити розподіл судових витрат. Викладені у позовній заяві аргументи, на думку відповідачів не відповідають дійсності, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та незаконними. Відповідачі повідомляють, що починаючи з 2004 року і до теперішнього часу не користуються житлово-комунальною послугою з постачання теплової енергії та гарячої води, котра надається (постачається) стягувачем, у зв`язку з тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 відключена від централізованої системи опалення та гарячого водопостачання, так як з 2004 року у квартирі встановлено індивідуальне опалення. Зауважили, що позивач погоджується з тим, що у квартирі відповідачів встановлено індивідуальну систему опалення. Як публічних, так і індивідуальних оферт для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води відповідачі від позивача не приймали (не акцептували). Так, жодних договорів у будь-який спосіб відповідачі з позивачем не укладали та не мали наміру укладати. Враховуючи, що жодних договорів між сторонами укладено не було, тому й відсутні підстави стягнення з відповідачів плати за абонентське обслуговування та за витрати теплової енергії на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Крім того, на переконання відповідачів, Правила надання послуг з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року, не застосовуються до відповідачів, в квартирі яких встановлено систему індивідуального опалення ще у 2004 році, оскільки норми актів цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі. Також зазначає, що позивачем не надано обґрунтованих розрахунків сум, які стягуються.
Разом із відзивом на позовну заяву відповідачами також подано заяву про сплив строків позовної давності, відповідно до якої останні просили застосувати позовну давність до позовних вимог КП ВМР «ВМТЕ» у даній справі та відмовити у задоволенні позову. Вказана заява мотивована тим, що позивач звернувся з даним позовом 19 лютого 2026 року, відтак з урахуванням загального строку позовної давності, позовні вимоги могли бути пред`явлені лише за попередні три роки, тобто за період з 18 лютого 2023 року по 19 лютого 2026 року. Натомість вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 серпня 2022 року по 17 лютого 2023 року вважають такими, що пред`явлені поза межами строку позовної давності.
01 квітня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголошує, що КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, опублікувавши ці договори на веб-сайті підприємства. Заперечень або протоколу розбіжностей до типових договорів від позивача у встановлений чинним законодавством термін не надійшло, отже відповідач фактично підтвердила свою згоду з умовами про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та приєднався до запропонованих типових договорів в цілому. Позивач не заперечує той факт, що у помешканні відповідачів з 2009 року встановлено автономну систему опалення. При цьому, зазначає, що висновком ПВКП «Явір» №18 на відключення від центральної системи опалення та гарячого водопостачання в кв. АДРЕСА_2 який складено представниками КП ВМР «Вiнницямiськтеплоенерго», погоджено, що відключення від центральної системи опалення та гарячого водопостачання можливе за умови виконання наступних пунктів, а саме, що через квартиру транзитом без відгалужень мають проходити стояки ГВП, що спростовує доводи відповідача про відсутність послуги гарячого водопостачання у квартирі відповідачів у спірний період. У багатоквартирному будинку по АДРЕСА_3 встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії (загальнобудинковий лічильник). Оскільки відповідно до договірних відносин житловий багатоквартирний будинок по АДРЕСА_4 повністю не від`єднано від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі з індивідуальним опаленням являються співвласниками на праві спільної сумісної власності майна такого будинку, їм проводяться нарахування як на квартиру від`єднану від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, за наступними видами послуг: теплова енергія на загальнобудинкові потреби опалення, витрати теплової енергії на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, плата за абонентське обслуговування. Щодо застосування позовної давності позивач вказує, що попередньо звертався до суду у порядку наказного провадження, однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2025 скасовано судовий наказ, виданий 22.09.2025 у справі №127/21746/25, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 боргу за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.08.2022 по 30.06.2025 з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 9627,46 гр., тому у КП ВМР «Вiнницямiськтеплоенерго» виникло право звернутися з тими ж вимогами в позовному провадженні, а порушене право позивача після скасування судового наказу знову підлягало захисту.
Правом на подання заперечень відповідачі не скористалися.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини сторін, що ґрунтуються на вимогах ст. 526, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року №830 зі змінами, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315.
Судом установлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених ст. 526, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року №830 зі змінами, Правил надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2019 року №1182 зі змінами.
Судом встановлено, що витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду м. Вінниці підтверджується відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , опалювальна площа 70,9 кв.м. У квартирі зазначені зареєстрованими відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно інформаційних довідок з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи №7365, №7368 від 02.03.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Як слідує із висновків ПВКП «Явір+» №18 на відключення від центральної системи опалення та гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 відключення від центральної системи опалення та гарячого водопостачання можливе за умови виконання наступних пунктів: 
1. Відрізати радіатори від стояків системи центрального опалення. 
2. Стояки, що транзитом проходять через приміщення квартири - заізолювати.
3. Забезпечити вільний доступ до стояків системи опалення, при цьому зберігши запроектовану відстань від стояків до стін квартири.
4. В разі, коли квартира знаходиться на верхньому поверсі житлового будинку, необхідно встановити крани Маєвського (для випуску повітря).
5. Відрізати в ванній кімнаті рушниковисушувач від трубопроводів водопостачання та відгалуження на водорозбірні крани.
6. Трубопроводи гарячого водопостачання транзитом пропустити
приміщення ванної кімнати та виконати ізоляцію транзитних т-дів.
7. Відключення опалення та гарячого водопостачання буде рахуватись виконання вищевказаних робіт та 100% розрахунку за раніше надані послуги.
8. Погодити проект з пожежною охороною та санепідемстанцією.
9. Надавати працівникам ПВКП "Явір+" та Теплокомуненерго доступ стояків для проведення ремонтних робіт, які проходять через квартиру.
Відповідно до акту РЦ №3 обстеження житлового приміщення, що від`єднано від центрального опалення від 12.09.2008 м. Вінниця, за результатами обстеження встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 присутня ізоляція, опалювальних приладів та трубопроводу в під`їзді немає.
Згідно акту від 06 жовтня 2004 року, власник квартири АДРЕСА_2 виконав від`єднання опалювальних приладів від системи центрального опалення. Стояки заізольовані.
До матеріалів справи також додано робочий проект установки газового котла у кв. АДРЕСА_2 , розроблений на замовлення ОСОБА_1 приватним підприємцем ОСОБА_3 
Квартира АДРЕСА_2 від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення, що не оспорюється сторонами.
З оборотної відомості за період з серпня 2022 року по червень 2025 року та розрахунку суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з врахуванням 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги, суми втрат від інфляції та пені по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що за цією адресою опалювальна площа становить 70,9 кв.м. Заборгованість за період з серпня 2022 року по червень 2025 року включно становить 9627,46 грн, з яких 8286,44 грн – сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 292,41 грн – сума 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання, 1048,61 грн – сума втрат від інфляційних процесів. Заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання складається із заборгованості за послугу в сумі 6468,46 грн та абонплати в сумі 569,76 грн. Заборгованість за спожиті послуги гарячої води складається із заборгованості з абонплати в сумі 469,82 грн та заборгованості за послугу обслуговування внутрішньобудинкових систем у сумі 778,40 грн. В оборотній відомості також наведений розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах; договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Відповідно до ст. 7 цього закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
З 01 травня 2021 року набрали чинності зміни до Закону України «Про житлово - комунальні послуги», які передбачали нову систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання цих послуг, та визначено особливості укладання, зміни та припинення договорів.
Так, відповідно до п. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідно до ч. 7 ст. 14 цього Закону до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, опублікувавши текст на веб-сайті підприємства. Доступ до веб-сайту підприємства є відкритим.
Інформації, що мешканці будинку, де мешкають відповідачі, у визначений законом строк вибрали модель організації договірних відносин матеріали справи не містять.
Тобто з 01 листопада 2021 року почав діяти, зокрема Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, укладений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» зі змінами.
Враховуючи те, що в суду відсутні відомості, які свідчать, що співвласники багатоквартирного будинку, де мешкають відповідачі, прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а тому між сторонами справи укладений договір та відповідно з 1 листопада 2021 року між ними існують правовідносини врегульовані цим Типовим договором.
Укладення таким чином договору не суперечать вимогам ст. 633, 634 ЦК України та відповідає положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
При цьому судом не встановлено, що відповідачі надавали у встановлений чинним законодавством термін заперечення або протокол розбіжностей до типового договору, а тому відповідачі є споживачами послуги, яка надається позивачем.
Суд звертає увагу, що квартира відповідачів від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення. Разом з тим, вказана обставина не виключає існування договірних відносин між сторонами на підставі Типового договору.
Судом не встановлено укладення індивідуального договору до 01 листопада 2021 року між сторонами. Разом з тим відсутність договору не звільняє споживача від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої виконавцем.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Так, доводи відповідачів про те, що вони не укладали з КП ВМР «ВМТЕ» договору про надання послуг у зв`язку з чим у них відсутній обов`язок оплачувати послуги теплопостачання є небґрунтованими.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Такому праву прямо відповідає передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Крім того відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. 
Отже згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги.
При цьому, посилання відповідачів на неправомірність застосування нормативно-правових актів, прийнятих після від`єднання квартири від централізованих мереж, суд відхиляє як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Зазначені доводи відповідачів спростовуються наведеними вище обставинами справи та зумовлені неправильним розумінням правових наслідків від`єднання від централізованих мереж. Сам факт від`єднання не припиняє дії чинного законодавства та не звільняє особу від обов`язків, встановлених нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини у сфері надання та оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 зі змінами відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315.
Аналогічні положення містить і Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії.
Згідно з п.п. 11 п. 41 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Відповідно до абз. 4 пункту 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Згідно з пунктом 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 зі змінами, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Тобто наявність договірних відносин та відповідно обов`язок щодо сплати за обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будинку споживачам, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер.
Відповідні висновки неодноразово висловлені і Верховим Судом, зокрема в постанові від 22 грудня 2020 року в справі № 311/3498/18.
Так, Верховний Суд зазначає, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. До допоміжних приміщень багатоквартирного будинку належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців: колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Відповідно до частини другої статті382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.
Отже споживачі, які відключені від систем централізованого опалення зобов`язані сплатити за комунальну послугу (обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будинку).
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання будівлі визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 року за №1502/32954, затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлено порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (надалі - Методика №315).
Загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Як слідує з матеріалів справи, будинок, де мешкають відповідачі, приєднаний до мереж централізованого опалення та забезпечується послугами з централізованого теплопостачання.
Будь-яких доказів, які б свідчили про ненадання таких послуг чи надання їх неналежної якості матеріали справи не містять.
Отже у відповідачів наявний обов`язок щодо оплати цих комунальних послуг.
Суд звертає увагу, що відповідачі вважають нарахування плати за такі послуги необґрунтованими.
Відповідно до пункту 12 розділу IV вказаної Методики №315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Згідно з пунктом 8 розділу ІV Методики у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25%, для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20%; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15%; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Застосування такого методу відповідає нормам чинного законодавства.
Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.
При визначені розміру оплати за період з 01 серпня 2022 року до 30 червня 2025 року позивачем враховані термін опалювального сезону, показники лічильника, встановлені тарифи та розмір абонентської плати, про що наданий розгорнутий розрахунок.
Вказаний розрахунок суд бере до уваги та вважає його обґрунтованим.
Доказів, які б спростували вказані нарахування, матеріали справи не містять. Відповідачами іншого розрахунку заборгованості на спростування наданого позивачем розрахунку не надано. Відтак суд вважає, що дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів.
Оскільки житлове помешкання, в якому зареєстровані та проживають відповідачі, знаходиться у багатоквартирному будинку та, як встановлено судом, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надає послуги з теплопостачання цього будинку, в тому числі і забезпечує функціонування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення та гарячої води, тому відповідачі зобов`язані нести витрати на оплату послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, спільно з іншими власниками квартир цього будинку.
Суд також відмічає, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України.
Таким чином суд дійшов висновку, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість в розмірі 9627,46 грн, з яких: 8286,44 грн - заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 292,41 грн - 3% річних та 1048,61 грн - сума інфляційних втрат.
Що стосується доводів відповідачів з приводу пропуску КП ВМР «ВМТЕ» строку позовної давності, то вони не заслуговують на увагу.
Так, Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Тобто строки, передбачені статтею 257 ЦК України (загальна позовна давність) продовжено на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Крім цього, Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 19, в редакції Закону№ 3450-IX від 08.11.2023, наступного змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.».
Отже, перебіг позовної давності у цій справі продовжувався, починаючи з дня введення карантину, а із введенням воєнного стану - зупинився.
Законом України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та Перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025 року.
Враховуючи, що строк позовної давності продовжився на строк дії карантину та зупинявся на період дії воєнного стану, тому суд дійшов висновку, що загальний строк позовної давності в три роки позивачем не пропущено при зверненні до суду із даним позовом.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 1664,00 грн з кожного.
Керуючись ст. 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року №830 зі змінами, ст. 10-13, 76-89, 141, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість в загальному розмірі 9627,46 грн (дев`ять тисяч шістсот двадцять сім гривень сорок шість копійок), з яких: 8286,44 грн - заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 292,41 грн - 3% річних та 1048,61 грн - сума інфляційних втрат.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» по 1664,00 грн (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні) судового збору з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
позивач: Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», код ЄДРПОУ 33126849, місцезнаходження: вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, Вінницька область;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя         Шаміна Юлія Анатоліївна