ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/10408/25 пров. № А/857/49598/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суду у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сала П.І.
суддів: Гінди О.М., Заверухи О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року (ухвалене суддею Стецик Н.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області щодо оскарження рішення від 15.01.2025 № 001506/03-20-24-06-10 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в частині нарахування пені у сумі 61 267,56 грн, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6454-17 від 10.03.2025 в частині нарахування пені на цю суму, а також зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податку шляхом виключення з неї неправомірних нарахувань заборгованості (недоїмки) по єдиному внеску в частині нарахування пені у сумі 61 267,56 грн.
Позов обґрунтований тим, що позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 05.07.1995, а 14.05.2024 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення підприємницької діяльності. Станом на 01.08.2024 в інтегрованій картці платника обліковувалася заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ) у сумі 37 788,74 грн, яка виникла внаслідок автоматичних нарахувань за 2017-2020 роки. Вся ця сума була сплачена 12.08.2024, що підтверджується відомостями з інтегрованої картки.
Незважаючи на повну сплату ЄСВ, відповідач прийняв рішення від 15.01.2025 № 001506/03-20-24-06-10 про застосування штрафних санкцій (5858,72 грн) та нарахування пені (61 267,56 грн). 
Позивач вважає таке рішення частково незаконним, оскільки: відповідно до пункту 9.11.2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), протягом періоду з 01.03.2020 по 30.06.2023 (період дії карантину) пеня не нараховується, а нарахована підлягає списанню; пунктом 9.22 того ж Закону передбачено, що з початку дії воєнного стану (24.02.2022) до 01.08.2023 платникам єдиного внеску також не нараховується пеня.
Таким чином, нарахування пені у цей період (з 01.03.2020 по 01.08.2023) суперечить вказаним нормам Закону № 2464-VI.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 15.01.2025 № 001506/03-20-24-06-10 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в частині нарахування пені у сумі 32 213,66 грн.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 10.03.2025 № Ф-6454-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення грошового зобов`язання щодо сплати пені у сумі 32 213,66 грн.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області виключити з інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 відомості в частині нарахування пені у сумі 32 213,66 грн у зв`язку із несвоєчасною сплатою єдиного внеску.
Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати зазначене рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач, як фізична особа-підприємець, був зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а несплачені у встановлені законом строки суми є недоїмкою, на яку відповідно до вимог Закону № 2464-VI підлягають нарахуванню штрафні санкції та пеня.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для скасування пені у сумі 32 213,66 грн, оскільки, на думку відповідача, санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску за періоди до 01.03.2020 та після 01.08.2023 підлягають застосуванню у загальному порядку.
Також скаржник не погоджується із розподілом судових витрат за наслідками розгляду справи, вважаючи завищеним розмір присудженого позивачу відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.
Представник позивач подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 05.07.1995 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та 14.05.2024 щодо нього внесено запис до цього Реєстру про припинення підприємницької діяльності за його власним рішенням.
15.01.2025 Головне управління ДПС у Волинській області прийняло рішення № 001506/03-20-24-06-10, відповідно до якого до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в загальній сумі 67 126,28 грн, в тому числі: штраф у розмірі 5858,72 грн (20% з 01.01.2015) та нараховано пеню за період з 10.02.2018 по 12.08.2024 в сумі 61 267,56 грн.
Також 10.03.2025 відповідач склав та наслідслав позивачу вимогу № Ф-6454-17 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 67 126,28 грн (з них штраф у сумі 5858,72 грн та пеня у сумі 61 267,56 грн).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу неправомірно нараховано пеню за період з 01.03.2020 по 01.08.2023 в сумі 32 213,66 грн, а тому рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 15.01.2025 № 001506/03-20-24-06-10 в цій частині підлягає скасуванню як протиправне.
На думку колегії суддів, вказані висновки відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права.
Так, відносини у сфері державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюються виключно Законом України № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", із змінами та доповненнями.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 цього цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок встановлюється у розмірі 22% до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
За приписами частини 10 статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 533-IX розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI доповнено, зокрема, пунктом 9-11.2 такого змісту: "Протягом періодів з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню". 
В подальшому, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 13 травня 2020 року № 591-IX у розділі VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI у пункті 9-11.2 слова та цифри "періодів з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року" замінено словами та цифрами "періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Отже, пеня у період з 01.03.2020 і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину не нараховується. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 480/5678/21).
Крім того, відповідно до пунктів 9-21, 9-22 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2120-ІХ, в редакції Закону № 3219-ІХ) тимчасово за порушення, вчинені у період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, до 01 серпня 2023 року, штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються. Тимчасово, на період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, до 01 серпня 2023 року, платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за цей період підлягає списанню. 
Відтак, у період з 24.02.2022 по 01.08.2023 штрафні санкції, визначені частиною 11 статті 25 Закону № 2464-VI, не застосовуються, а пеня - платникам єдиного внеску не нараховується, а нарахована пеня за цей період підлягає списанню.
Верховний Суд у постанові від 28.03.2023 у справі № 260/433/19 вказав, що встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому. Надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд, виключно, досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону.
Як видно з наявного у справі розрахунку штрафних санкцій, відповідач нарахував позивачу штраф та пеню за несвоєчасну сплату ЄСВ за період з 10.02.2018 по 12.08.2024 в сумі 61 267,56 грн. Зокрема, нараховано пеню в тому числі за несвоєчасну сплату ЄСВ (1249 днів) у період з 01.03.2020 по 01.08.2023 у сумі 32 213,66 грн та штраф у розмірі 5858,66 грн.
Тобто період нарахування пені та штрафу згідно з оскаржуваним рішенням охоплює періоди, протягом яких відповідно до пунктів 9-11.2, 9-21, 9-22 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 Закону № 2464-VI, не застосовуються, а пеня платникам єдиного внеску не нараховується.
Відтак у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування позивачу пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 01.03.2020 по 01.08.2023, а також для застосування штрафу за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 24.02.2022 по 01.08.2023.
Водночас за період до 01.03.2020 пеня підлягає нарахуванню, як і підлягає застосуванню штраф за період до 24.02.2022, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.03.2023 у справі № 480/5678/21.
З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу неправомірно нараховано пеню за період з 01.03.2020 по 01.08.2023, у зв`язку з чим рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 15.01.2025 № 001506/03-20-24-06-10 в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.03.2025 № Ф-6454-17 була сформована на підставі зазначеного рішення, вона також підлягає скасуванню в частині вимоги про сплату пені у сумі 32 213,66 грн.
Інші задоволені судом позовні вимоги вважаєються похідними, обраний судом спосіб захисту не суперечить закону та спрямований на повне і ефективне відновлення порушених прав та інтересів позивача в спірних правовідносинах.
Щодо розподілених судом витрат на професійну правову допомогу, з яким не погоджується відповідач, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд першої інстанції належним чином дослідив надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на адвоката, а саме договір № 27/08/25 про надання правничої допомоги від 27.08.2025, додатку угоду до нього № 1 від 27.08.2025, акт № 70 про надання послуг професійної правничої допомоги від 08.10.2025, калькуляцію вартості надання послуг професійної правничої допомоги № 70 від 08.10.2025 по додатковій угоді № 1 від 27.08.2025 до цього договору, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 49 від 06.10.2025.
При цьому колегія суддів вважає, що, враховуючи складність справи, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумністю їхнього розміру, фінансового стану обох сторін, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції констатує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
З огляду на результат апеляційного перегляду, розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 140/10408/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач	 	П. І. Сало 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха