ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/481/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт", м. Дніпро 
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" м. Кам`янське, Дніпропетровська область 
про стягнення 3% річних та інфляційних втрат 
та
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд", м.Кам`янське. Дніпропетровська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт", м.Дніпро
про стягнення збитків 

Представники:
Від позивача за первісним позовом: Чумак О.В., ордер АЕ №1447821 від 11.11.2025, адвокат,
Від відповідача за первісним позовом: Федоренко Р.В., ордер АЕ №1477426 від 23.02.2026, адвокат 

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" про стягнення заборгованості за договором поставки № _01112022 від 01.11.2022 в загальному розмірі 93 235 ,88 грн., яка складається з:
- інфляційних втрат у розмірі73 968,81 грн.,
- 3% річних у розмірі 19 267,07 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № _01112022 від 01.11.2022 в частині повної та своєчасної оплати вартості товару.
Ухвалою від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
19.02.2026 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
24.02.2026 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
24.02.2026 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" надійшла зустрічна позовна заява, в якій позивач за зустрічним позовом просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" 3% річних в розмірі 19 267,07 грн, та інфляційні втрати в розмірі 73 968,81 грн, стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" завдані збитки в сумі 66 666,66 грн, 3% річних 1 611,22 грн, втрати інфляції 2 362,62., всього 70 640,50 грн.
Зустрічний позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом умов договору поставки № _01112022 від 01.11.2022 в частині не реєстрації податкових накладних.
Ухвалою від 02.03.2026 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Трейд" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" про стягнення заборгованості за договором поставки № _01112022 від 01.11.2022. Здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/481/26 за правилами загального позовного провадження. Розгляд зустрічного позову призначено разом з первісним у підготовчому засіданні на 17.03.2026.
12.03.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про виправлення описки.
16.03.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.
Ухвалою суду від 17.03.2026 клопотання про відкладення розгляду справи задоволено судом, підготовче засідання відкладено на 30.03.2026.
27.03.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
В судовому засіданні від 30.03.2026 позивач заперечив проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті позивач не заперечував.
Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату та час повідомлений належним чином.
Ухвалою від 30.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 13.04.2026.
13.04.2026 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву до 27.04.2026.
14.04.2026 від позивача за зустрічним позовом через систему "Електронний суд" надійшла заява про виправлення помилки в тексті зустрічної позовної заяви, в якій він просить в тексті зустрічної позовної заяви читати спірну видаткову накладну на суму 135 000,00 грн. за № 1162 від 24.04.2024р., а не помилково вказану видаткову накладну № 1223 від 30.04.2024р.
Заява обґрунтована тим, що в зустрічній позовній заяві ТОВ «Бі Трейд» вказало: «Дійсно у справі № 904/4890/24, на яку посилається ТОВ «Український національний продукт», суд, не приймаючи заперечення ТОВ «Бі Трейд» відносно того, що за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024р. на суму 135 000,00 грн., № 1296 від 09.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., №1338 від 15.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., він товар не отримував, прийняв доводи позивача, як більш вірогідні, у тому числі, щодо податкового кредиту по вказаним поставкам, право відповідача на отримання якого не є порушеним протягом 365 днів з дати складання податкової накладної отже до червня 2025 року».
Позивач за зустрічним позовом зазначив, що у вказаному твердженні було допущено технічну помилку, а саме: замість спірної видаткової накладної на суму 135 000,00 грн. під № 1162 від 24.04.2024р. помилково було вказано видаткову накладну № 1223 від 30.04.2024р.
Також позивач вказує, що означена помилка не вплинула на загальні підстави і розміри зустрічних вимог, адже, як вказано в зустрічній позовній заяві «згідно даних ЄРПН, позивач (ТОВ «Український національний продукт») податкових накладних від 30.04.2024р. на суму 135 000,00 грн., від 09.05.2024р. на суму 132 500,00 грн, від 15.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., не виписував і не реєстрував, а позивач вказував, що право відповідача на отримання податкового кредиту з ПДВ не є порушеним протягом 365 днів з дати складання податкової накладної отже до червня 2025 року».
В судовому засіданні 27.04.2026 продовжено розгляд справи по суті.
Сторони підтримали свої правові позиції.
Розглянувши заяву про виправлення помилки в тексті зустрічної позовної заяви, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
При цьому, учасники справи зобов`язані, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п. 6 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 3. ст. 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:
1) заміна одних позовних вимог іншими;
2) доповнення позовних вимог новими;
3) вилучення деяких із позовних вимог;
4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Такі висновки щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20.
Отже, фактично подана позивачем за зустрічним позовом заява є заявою про зміну предмету позову.
Згідно статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Під процесуальними строками розуміють встановлений законом та / або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, крім іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Отже, пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і є таким, що породжує відповідні правові наслідки.
Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд звертає увагу, що позивач за зустрічною позовною заявою в своєму позові стверджує про факт відсутності реєстрації податкової накладної за видатковою накладною № 1223 від 30.04.2024 року, але сам докладає скрин-шот про реєстрацію цієї накладної. При цьому видаткової накладної № 1223 від 30.04.2024 року на суму 135 000,00 грн. матеріали справи не містять, а за цим номером та датою існує видаткова накладна лише на суму 282 100,08 грн, яку позивач за зустрічним позовом додає по свого позову та докази реєстрації саме податкової накладної за операцією на суму 282 100,08 грн.
Крім того, позивач за зустрічним позовом був обізнаний про цю помилку ще з 23.03.2026 - дати подання відповідачем за зустрічним позовом заперечень на відповідь на відзив, в яких останній зазначав про цю помилку, проте жодної заяви протягом підготовчого засідання позивач за зустрічним позовом суду не направив.
Крім того, 13.04.2026 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті, в якому позивач за зустрічним позовом підтримав зустрічний позов в первісному вигляді.
Таким чином, дана заява подана із порушенням строків, встановлених ГПК України, обґрунтованої заяви про поновлення строку на її подання позивач за зустрічним позовом не надав, у зв`язку з чим суд залишає дану заяву без розгляду.
Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі. 
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
27.04.2026 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГПК України, оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА ЗА ПЕРВІСНИМ ПОЗОВОМ.
Позивач за первісним позовом зазначає, що 10 лютого 2025 року Господарським судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 904/4890/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Український національний продукт» (Позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ТРЕЙД» (Відповідач) про стягнення заборгованості, річних та інфляційних, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме: стягнути суму боргу в розмірі 735 101,07 грн., 3% річних в розмірі 23 674,28 грн. та інфляційні втрати в розмірі 57 022,00 грн.
11 листопада 2025 року Центральним апеляційним господарським судом була винесена постанова, якою рішення першої інстанції залишено без змін. Таким чином, рішення Господарського суду Дніпропетровської області набуло законної сили 11 листопада 2025 року, про що Господарським судом Дніпропетровської області 16 грудня 2025 року був виданий наказ.
Позивач за первісним позовом вказує, що зазначеним вище рішенням встановлено факт укладення 01.11.2022 р. між позивачем та відповідачем договору поставки № 01112022, а також факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за цим договором.
Також позивач за первісним позовом зазначає, що в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2025 року судом були задоволені вимоги позивача про стягнення інфляційних та річних за період з 29.01.2023 р. по 04.11.2024 р.
Позивач за первісним позовом стверджує, що після ухвалення Господарським судом Дніпропетровської області рішення 10.02.2025 року, відповідачем було сплачено суму боргу повністю лише 09.12.2025 року, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом вважає можливим стягнути з відповідача інфляційні та річні на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, які нараховані на основний борг за весь період прострочення оплати боргу.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА ЗА ПЕРВІСНИМ ПОЗОВОМ.
Відповідач за первісним позовом погодився, що в справі № 904/4890/24, на яку посилається ТОВ «Український національний продукт», суд, не приймаючи заперечення ТОВ «Бі Трейд» відносно того, що за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024р. на суму 135 000,00 грн., № 1296 від 09.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., №1338 від 15.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., він товар не отримував, прийняв доводи Позивача, як більш вірогідні, у тому числі, щодо податкового кредиту по вказаним поставкам, право Відповідача на отримання якого не є порушеним протягом 365 днів з дати складання податкової накладної отже до червня 2025 року.
Тобто, ТОВ «Український національний продукт» фактично визнало, що ні до, ні під час розгляду справи № 904/4890/24 воно не реєструвало податкових накладних у ЄРПН по вище вказаним трьом спірним поставкам і, при цьому, чітко усвідомлювало, що крайній строк їх реєстрації є червень 2025 року, проте станом на дату подання цього Відзиву реєстрації не здійснило. Така його бездіяльність з неправомірної не реєстрації податкових накладних в ЄРПН достеменно свідчить про протиправність його поведінки, яка є причиною, а збитки в сумі 66 666,67 грн., завдані ТОВ «Бі Трейд» - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідач за первісним позовом стверджує, що позивач за первісним позовом свідомо завдає йому збитки в сумі 66 666,67 грн. 
Щодо стягнення з судових витрат на правничу допомогу вказує, що в межах даної справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі – 15 000,00 грн. і не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Відповідач за первісним позовом наполягає, що дана справа про стягнення 3% річних і втрат від інфляції фактично є продовженням справи № 904/4890/24 про стягнення боргу та 3% річних і втрат від інфляції тільки за період, що передував нарахуванню компенсацій за ст. 625 ЦК України у даній справі. Тож, у попередній справі № 904/4890/24 суд уже оцінював усі аспекти і складності спору між сторонами, а також час, який витратив адвокат на вивчення документів, підготовку позову як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, витрачений час на участь в судових засіданнях, в результаті чого постановив Додаткове рішення від 04.03.2025р., в якому дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 872,00 грн. відповідає принципу співмірності та розумності.
Також відповідач за первісним позовом стверджує, що явна обізнаність з вище вказаними матеріалами справи і судовим рішенням, на яке представник позивача за первісним позовом спирається в позові, свідчить про те, що час на вивчення документів, на опрацювання спірних правовідносин, на участь в судових засідань адвокатом не витрачалося і заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. не були необхідними, не були дійсними, тобто, не відповідають критерію реальності та не підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ ЗА ПЕРВІСНИМ ПОЗОВОМ.
Позивач за первісним позовом наполягає, що застосування ст. 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати) загалом відповідає принципам справедливості та розумності за практикою Верховного Суду оскільки забезпечує компенсацію кредитору знецінення грошей та стимулює боржника до виконання зберігаючи баланс інтересів навіть під час воєнного стану.
Також позивач за первісним позовом погодився із твердженням відповідача за первісним позовом, що дана справа є похідною із розглянутої судом справи № 904/4890/24, де витрати на правову допомогу складали 20 000,00 грн. і тому, в цій справі витрати на правову допомогу є меншими, а саме 15 000,00 грн., тобто - співмірними та розумними.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА ЗА ЗУСТРІЧНИМ ПОЗОВОМ.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Український національний продукт» не виконало вимог ст.201 ПК України, і після минування 365 календарних днів з дати поставок за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024р. на суму 135 000,00 грн., № 1296 від 09.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., №1338 від 15.05.2024р. на суму 132 500,00 грн. станом на 25.02.2026р. податкових накладних в ЄРПН не зареєструвало.
Позивач за зустрічним позовом вказує, що означене підтверджується Скріншотом з електронного кабінету ТОВ «Бі Трейд», розділ «Отримані ПН/РК», в якому останню реєстрацію в ЄРПН податкової накладної №138 від 30.04.2024р. ТОВ «Український національний продукт» для ТОВ «Бі Трейд» здійснило 14.05.2024р. явно не за спірними поставками цукру, адже має обсяг поставки цукру і солі харчової вартістю 282 100,08 грн., що відповідає поставці, згідно Видатковою накладною 1223 від 30.04.2024р. та ТТН №394 від 30.04.2024р.
У зв`язку з цим ТОВ «Бі Трейд» було позбавлене права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 66 666,67 грн. Тобто має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача за зустрічним позовом щодо виконання обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача за зустрічним позовом та, відповідно, зменшення його податкового зобов`язання на суму 66 666,67 грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА ЗА ЗУСТРІЧНИМ ПОЗОВОМ.
Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічного позову заперечив, зазначив, що у межах справи № 904/4890/24 ТОВ «БІ ТРЕЙД» категорично заперечувало факт отримання товару за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024 р., № 1296 від 09.05.2024 р. та № 1338 від 15.05.2024 р., але в межах справи № 904/481/26 позивач за зустрічним позовом вимагає вже відшкодування збитків, пов`язаних з відсутністю реєстрації податкових накладних за поставками товару за тими самим видатковими накладними, по яких отримання товару він раніше заперечував, що свідчить про суперечливу поведінку.
Відповідач за зустрічним позовом вказує, що відсутність підстав для податкового кредиту встановлена нормами Податкового кодексу України, а саме п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, де зазначено, що право на податковий кредит виникає лише у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів. Якщо товар не отримувався (як стверджував позивач за зустрічним позовом раніше), то і підстав для формування податкового кредиту не існує.
Таким чином, відповідач за зустрічним позовом вказує, що, стверджуючи в одному судовому процесі (справа № 904/4890/24) про відсутність факту поставки (отримання товару) за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024 р., № 1296 від 09.05.2024 р. та № 1338 від 15.05.2024 р., позивач за зустрічним позовом (ТОВ «Бі Трейд») фактично підтвердило відсутність у нього законних підстав для формування податкового кредиту за цими операціями. Вимога про стягнення збитків у вигляді втраченого податкового кредиту за товар, факт отримання якого заперечувався самим Позивачем за зустрічним позовом, є спробою отримати безпідставну вигоду та свідчить про зловживання процесуальними правами (ст. 43 ГПК України).
Відповідач за зустрічним позовом зазначив, що неможливість отримання податкового кредиту в період спірних поставок була зумовлена власною правовою позицією позивача за зустрічним позовом щодо заперечення факту господарських операцій за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024 р., № 1296 від 09.05.2024 р. та № 1338 від 15.05.2024 р. в судовій справі № 904/4890/24, на які розумно покладався Відповідач за зустрічним позовом при розгляді судом справи № 904/4890/24 і діяв собі на шкоду, не здійснюючі реєстрацію податкових накладних. Відповідач за зустрічним позовом вважає дії Позивача за зустрічним позовом недобросовісними та суперечливими, поведінка останнього є непослідовною та не відповідає попереднім його діям і тому - позивач за зустрічним позовом не може вимагати відшкодування збитків за порушення права, наявність якого він сам раніше заперечував протягом двох років.
Відповідач за зустрічним позовом вказує, що позивач за зустрічним позовом не надав доказів того, що податкові органи проводили перевірку та офіційно відмовили у включенні сум до податкового кредиту або виставили податкове повідомлення-рішення про донарахування податкових зобов`язань. Сама по собі нереєстрація ПН не є автоматичним доказом втрати коштів.
Враховуючи відсутність доказів зазначеного, на думку відповідача за зустрічним позовом, твердження позивача за зустрічним позовом про наявність факту протиправних дій відповідача за зустрічним позовом порядку - є необґрунтованим та не підтверджене належними доказами.
Відповідач за зустрічним позовом наполягає, що в даній справі позивач за зустрічним позовом самостійно оцінив правомірність дій відповідача за зустрічним позовом при реєстрації податкових накладних і на власний ризик ухвалив рішення про не включення вказаної суми ПДВ до складу податкового кредиту.
Також відповідач за зустрічним позовом вказує, що протягом двох років позивачем за зустрічним позовом жодного разу не було направлено претензії чи вимог до Відповідача за зустрічним позовом щодо відсутності реєстрації податкових накладних, а також не було направлено скарги до податкового органу. Можливість подання платником податку скарги на продавця / покупця передбачена Податковим кодексом України саме з метою зобов`язання останнього контролюючим органом до вчинення дій із коректного відображення у ЄРПН складених податкових накладних за результатами проведеної перевірки. Вартість товару за видатковими накладними від 30.04.2024 р., 09.05.2024 р. та 15.05.2024 року була сплачена відповідачем за первинним позовом лише у грудні 2025 роки, тобто через півтори роки з дати настання зобов`язання оплати і весь цей час позивача за зустрічним позовом.
Відповідач за зустрічним позовом вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення відповідачем за зустрічним позовом податкового правопорушення в частині складання та реєстрації податкової накладної, яке у справі про стягнення збитків може бути підтверджене лише документами контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства.
Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що, оскільки основна сума збитків є недоведеною та відсутньою, нарахування 3% річних та інфляційних втрат також є безпідставним.
Відповідач за зустрічним позовом вважає, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" витрати на правничу допомогу у розмірі 11 050,00 грн є неспівмірними, з огляду на те, що Позивачем за зустрічним позовом надані відомості, що вводять суд в оману.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ НА ЗУСТРІЧНИЙ ПОЗОВ.
Позивач за зустрічним позовом зазначає, що рішенням від 10.02.2025р. Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/4890/24, яке набрало законної сили, встановлено факт поставки за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024р. на суму 135 000,00 грн., № 1296 від 09.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., №1338 від 15.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., всього на суму 400 000,00 грн., у тому числі ПДВ – 66 666,66 грн.
Водночас, рішенням від 10.02.2025р. Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/4890/24, яке набрало законної сили, встановлено, що право ТОВ «БІ ТРЕЙД» на отримання податкового кредиту по вказаним поставкам не є порушеним протягом 365 днів з дати складання податкової накладної отже до червня 2025 року.
Позивач за зустрічним позовом вказує, що незалежно від визнання, чи не визнання ТОВ «Бі Трейд» спірних поставок у спорах з ТОВ «Український національний продукт» позивач за зустрічним позовом має виходити із обставин, встановлених рішенням від 10.02.2025р. Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/4890/24, а саме, що поставки мале місце і його право на податковий кредит з ПДВ не порушується протягом 365 днів з дати складання податкової накладної отже до червня 2025 року.
Позивач за зустрічним позовом стверджує, що ТОВ «Бі Трейд» у справі № 904/4890/24 помилково вважало, що поставки за спірними видатковими накладними не відбувалися і тільки, коли рішення від 10.02.2025р. Господарського суду Дніпропетровської області набрало законної сили воно остаточно переконало відповідача у зворотньому. Тобто, коли ТОВ «Український національний продукт» просить суд стягнути з ТОВ «Бі Трейд» неустойку та інші компенсації, у тому числі, по поставкам, факт яких встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а значить, має юридичну силу Закону - другу по юридичній силі після Конституції України, то і ТОВ «Бі Трейд» не просто має право, а і зобов`язане виконувати норми Закону у вигляді судового рішення, яке набрало законної сили, посилаючись на визнанні цим рішенням факти, як на підставу своїх позовних вимог.
В свою чергу ТОВ «Український національний продукт» у відповіді на відзив у справі №904/4890/24 вказував, «Щодо податкового кредиту, який може бути чи не може бути отриманий Відповідачем, слід зазначити, що право Відповідача на його отримання не є Порушеним … протягом 365 днів з дати складання податкової накладної – отже до червня 2025 року», а у відзиві на зустрічний позов у справі № 904/481/26 вказує, «неможливість отримання податкового кредиту в період спірних поставок була зумовлена власною правовою позицією Позивача за зустрічним позовом щодо заперечення факту господарських операцій за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024 р., № 1296 від 09.05.2024 р. та № 1338 від 15.05.2024 р. в судовій справі № 904/4890/24, на які розумно покладався Відповідач за зустрічним позовом при розгляді судом справи № 904/4890/24 і діяв собі на шкоду, не здійснюючі реєстрацію податкових накладних».
Так, спочатку ТОВ «Український національний продукт» стверджувало, що воно не порушує права ТОВ «Бі Трейд» на податковий кредит з ПДВ до червня 2025 року, адже по спірним поставкам податкові накладні воно мало право зареєструвати в ЄРПН протягом 365 днів з дня поставок, а потім, коли Відповідач за зустрічним позовом не виконав вимог ст.201 ПК України, і після минування 365 календарних днів з дати поставок за спірними видатковими накладними податкових накладних в ЄРПН не зареєстрував, став твердити, що він «розумно покладався» на спірні видаткові накладні і «діяв собі на шкоду, не здійснюючі реєстрацію податкових накладних».
Означеним, на думку позивача за зустрічним позовом, відповідач за зустрічним позовом визнає умисну нереєстрацію податкових накладних в ЄРПН протягом встановленого ПКУ строку тільки незрозуміло, чому «собі на шкоду», адже він занизив суму податку до сплати, тобто отримав вигоду у вигляді меншого розміру сплаченого податку.
Позивач за зустрічним позовом стверджує, що, коли судове рішення, яке задовольнило його вимоги, набрало законної сили, і ТОВ «Бі Трейд» сплатило всі присуджені судом суми боргу і неустойки, ТОВ «Український національний продукт», бажаючи ще нажитися за рахунок ТОВ «Бі Трейд», подало позов в даній справі і тепер має зухвалість звинувачувати ТОВ «Бі Трейд», що воно винне в бездіяльності ТОВ «Український національний продукт» стосовно нереєстрації податкових накладних по спірним поставкам.
Стосовно тверджень відповідача за зустрічним позовом про недоведеність факту наявності збитків у позивача за зустрічним позовом, останній звертає увагу, що в результаті умисного ухилення від реєстрації в ЄРПН податкових накладних ТОВ «Український національний продукт» позбавило ТОВ «Бі Трейд» права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 66 666,67 грн.
В такому випадку позивач за зустрічним позовом має об`єктивне зменшення майнових благ, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у втраті коштів, а також у зменшені доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано постачальником, тобто, поніс збитки в сумі 66 666,67грн. в розумінні постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020р. у справі № 925/1196/18.
Щодо про відсутності доказів фактичного понесення позивачем за зустрічним позовом збитків та відсутності причинного зв`язку відповідач за зустрічним позовом стверджує, що поведінка позивача за зустрічним позовом свідчить про наявність вини в неотриманні ним податкового кредиту, адже він протягом двох років заперечував факт отримання товару за видатковими накладними; не скористався своїм правом на подання скарги до податкового органу; не надавав претензій відповідачу за зустрічним позовом; свідомо не сплачував вартість товару за спірними накладними, позивач за зустрічним позовом стверджує, що в даному випадку спірні поставки відбулися раніше тож постачальник – ТОВ «Український національний продукт» мало реєструвати податкові накладні незалежно від надходження оплати, чи подання скарг та претензій.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ ЗА ЗУСТРІЧНИМ ПОЗОВОМ.
Відповідач за зустрічним позовом вказує, що позивач за зустрічною позовною заявою в своєму позові стверджує про факт відсутності реєстрації податкової накладної за видатковою накладною № 1223 від 30.04.2024 року, але сам докладає скрин-шот про реєстрацію цієї накладної. 
Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що видаткової накладної № 1223 від 30.04.2024 року на суму 135 000,00 грн. в принципі не існує, а існує за цим номером та датою видаткова накладна лише на суму 282 100,08 грн, яку позивач за зустрічним позовом додає по свого позову та докладає докази реєстрації саме цієї податкової накладної.
Таким чином, вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення збитків за видатковою накладною № 1223 від 30.04.2024 року, на думку відповідача за зустрічним позовом є безпідставною та неогрунтованою.
Крім того, відповідач за зустрічним позовом вважає, що позивач за зустрічним позовом взагалі не надав суду жодної видаткової накладної, за якими він не отримав податкового кредиту і тому сума збитків в розмірі ПДВ – необгрунтована. При цьому, в зустрічній позовній заяві позивач зазначає, що в нього відсутні докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою.
Відповідач за зустрічним позовом переконаний, що діяв добросовісно: оскільки позивач за зустрічним позовом стверджував про відсутність поставок, Відповідач чекав на остаточне судове рішення. Таким чином, неможливість формування податкового кредиту є прямим наслідком процесуальної позиції самого позивача у справі № 904/4890/24.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є правомірність нарахування штрафних санкцій; наявність факту не реєстрації податкових накладних.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як убачається з матеріалів справи, 10 лютого 2025 року Господарським судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 904/4890/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Український національний продукт» (Позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Трейд» (Відповідач) про стягнення заборгованості, річних та інфляційних, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме: стягнути суму боргу в розмірі 735 101,07 грн., 3% річних в розмірі 23 674,28 грн. та інфляційні втрати в розмірі 57 022,00 грн.
11 листопада 2025 року Центральним апеляційним господарським судом була винесена постанова, якою рішення першої інстанції залишено без змін. Таким чином, рішення Господарського суду Дніпропетровської області набуло законної сили 11 листопада 2025 року, про що Господарським судом Дніпропетровської області 16 грудня 2025 року був виданий наказ.
Позивач за первісним позовом вказує, що зазначеним вище рішенням встановлено факт укладення 01.11.2022 р. між позивачем та відповідачем договору поставки № 01112022, а також факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за цим договором.
Також позивач за первісним позовом зазначає, що в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2025 року судом були задоволені вимоги позивача про стягнення інфляційних та річних за період з 29.01.2023 р. по 04.11.2024 р.
Позивач за первісним позовом стверджує, що після ухвалення Господарським судом Дніпропетровської області рішення 10.02.2025 року, відповідачем було сплачено суму боргу повністю лише 09.12.2025 року, що підтверджується платіжними інструкціями № 4304 від 01.09.2025 на суму 100 000,00 грн., № 4314 від 02.12.2025 на суму 40 000,00 грн., №4318 від 03.12.2025 на суму 50 000,00 грн., № 4325 від 04.12.2025 на суму 50 000,00 грн., № 4346 від 05.12.2025 на суму 50 000,00 грн., № 4359 від 08.12.2025 на суму 55 586,93 грн., № 4370 від 09.12.2025 на суму 50 000,00 грн., № 4378 від 10.12.2025 на суму 50 000,00 грн.
У зв`язку з цим позивач за первісним позовом вважає можливим стягнути з відповідача інфляційні та річні на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, які нараховані на основний борг за весь період прострочення оплати боргу., а саме: з 05.11.2024 р. (наступний день з дати, по яку були нараховані річні у позовній заяві по справі № 904/4890/24) по 09.12.2025 р. (дата повної оплати боргу відповідачем за первісним позовом) нараховано річних 3% у розмірі 19 267,07 грн. та інфляційних втрат у розмірі 73 968,81 грн.
Вказане стало причиною звернення позивача за первісним позовом до суду.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що ТОВ «Український національний продукт» не виконало вимог ст.201 ПК України, і після завершення 365 календарних днів з дати поставок за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024р. на суму 135 000,00 грн., № 1296 від 09.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., №1338 від 15.05.2024р. на суму 132 500,00 грн. станом на 25.02.2026р. податкових накладних в ЄРПН не зареєструвало.
Позивач за зустрічним позовом вказує, що означене підтверджується скріншотом з електронного кабінету ТОВ «Бі Трейд», розділ «Отримані ПН/РК», в якому останню реєстрацію в ЄРПН податкової накладної №138 від 30.04.2024р. ТОВ «Український національний продукт» для ТОВ «Бі Трейд» здійснило 14.05.2024р. явно не за спірними поставками цукру, адже має обсяг поставки цукру і солі харчової вартістю 282 100,08 грн., що відповідає поставці, згідно Видатковою накладною 1223 від 30.04.2024р. та ТТН №394 від 30.04.2024р.
У зв`язку з цим ТОВ «Бі Трейд» було позбавлене права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 66 666,67 грн. Тобто має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача за зустрічним позовом щодо виконання обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача за зустрічним позовом та, відповідно, зменшення його податкового зобов`язання на суму 66 666,67 грн.
Вказане стало причиною звернення позивача за зустрічним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає первісні позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Положеннями частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18).
Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".
10 лютого 2025 року Господарським судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 904/4890/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український національний продукт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ТРЕЙД» про стягнення заборгованості, річних та інфляційних, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме: стягнути суму боргу в розмірі 735 101,07 грн., 3% річних в розмірі 23 674,28 грн. та інфляційні втрати в розмірі 57 022,00 грн.
11 листопада 2025 року Центральним апеляційним господарським судом була винесена постанова, якою рішення першої інстанції залишено без змін. Таким чином, рішення Господарського суду Дніпропетровської області набуло законної сили 11 листопада 2025 року, про що Господарським судом Дніпропетровської області 16 грудня 2025 року був виданий наказ.
Отже, зазначеним вище рішенням встановлено факт укладення 01.11.2022 р. між позивачем та відповідачем договору поставки № 01112022, а також факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за цим договором.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання. 
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. До правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.
За правилами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 ЦК України.
Так, згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. (ст.. 663 ЦК України).
За приписами ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо первісного позову.
Правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем за первісним позовом надано розрахунок 3% річних за загальний період прострочення оплати з 05.11.2024 по 10.12.2025, розмір яких склав суму 64 047,20 грн.
Суд звертає увагу, що в первісному позові позивачем було допущено помилку, а саме зазначено, що датою остаточної сплати заборгованості є 09.12.2025, однак, датою повної сплати заборгованості за спірним договором є 10.12.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 4378 від 10.12.2025 на суму 50 000,00 грн.
Відповідач за первісним позовом контррозрахунку 3% річних не надав.
При перевірці розрахунку судом виявлено помилку, а саме позивачем за первісним позовом не враховано, що дата оплати заборгованості не враховується пр. здійсненні нарахувань, однак, загальна сума 3% річних за підрахунком суду більша, ніж визначено позивачем за первісним позовом.
При цьому відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення 3% річних, розмір яких менший, ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий розмір – 19267,07 грн., підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом.

Щодо інфляційних втрат суд зазначає наступне.
Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд враховує таке.
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.
Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.
Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Заявлені позивачем за первісним позовом до стягнення інфляційні втрати в розмірі 73 968,81 грн. нараховані за загальний період прострочення оплати з 05.11.2024 по 01.12.2025.
Відповідач за первісним позовом контррозрахунку інфляційних втрат не надав.
При перевірці розрахунку судом виявлено аналогічну помилку, що й при нарахуванні 3% річних, тому за підрахунком суду, первісний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 64 047,20 грн.
В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 9 921,61 грн. слід відмовити.

Щодо зустрічного позову.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 224 Господарського кодексу України, щодіяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно з пунктом 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 Цивільного кодексу та статті 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Отже, з урахуванням предмета позову для висновку щодо збитків предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (п. 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.
При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.
Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.
Відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 "Про затвердження форми податкової накладної та порядку заповнення податкової накладної" (в редакції, яка діяла на момент виникнення правопорушення) (далі Наказ №1307) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.
Платник податку має право зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, зазначеною у пункті 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України та пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569, або обчислену відповідно до пункту 200-1.9 статті 200-1 Податкового кодексу України, (пункт 3 Наказу №1307).
Пунктом 5 Наказу № 1307 визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених Податковим кодексом України та цим порядком.
Згідно з пунктом 3 Наказу № 1307 усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації. Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правопорушення) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (абз. 1 пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України).
Відповідно до абз. 1 пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Відповідно до абз. 14 та 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Згідно з пунктом 14.1.181 статті 181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.
Відповідно, лише зареєстрована в Єдиному реєстрі податкова накладна є підставою для формування податкового кредиту.
Згідно з абз. 1 пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (абз. 20 пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).
Таким чином, наведеними нормами Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними суми податку можуть бути віднесені покупцем товарів/послуг до складу податкового кредиту.
У даному випадку позивач за зустрічним позовом доводить наявність підстав для стягнення збитків у розмірі 66 666,66 грн. посиланням на обставини вчинення відповідачем порушення господарського зобов`язання, встановленого податковим законодавством, яке полягає у порушенні норм податкового законодавства при здійсненні реєстрації податкових накладних з ПДВ у ЄРПН, зокрема порушенні Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 (порушення приписів пунктів 201-1, 201-7 статті 201 Податкового кодексу України).
Отже, у відповідності до вищевказаних положень Податкового кодексу України, відповідач був зобов`язаний скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні датою відвантаження товару або датою зарахування коштів від покупця, як оплата товарів, що підлягали постачанню (у разі здійснення попередньої оплати за товар).
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (абз. 1 пункт 201.1. статті 201 Податкового кодексу України).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2025 встановлено поставку товару за договором №_01112022 від 01.11.2022 за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024р., № 1296 від 09.05.2024р., №1338 від 15.05.2024р.
Позивач за зустрічним позовом стверджує, що ТОВ «Український національний продукт» не виконало вимог ст.201 ПК України, і після минування 365 календарних днів з дати поставок за видатковими накладними № 1223 від 30.04.2024р. на суму 135 000,00 грн., № 1296 від 09.05.2024р. на суму 132 500,00 грн., №1338 від 15.05.2024р. на суму 132 500,00 грн. станом на25.02.2026р. податкових накладних в ЄРПН не зареєструвало.
Суд погоджується із запереченнями відповідача за зустрічним позовом та вказує, що видаткової накладної № 1223 від 30.04.2024 року на суму 135 000,00 грн. матеріали прави не містять, а існує за цим номером та датою видаткова накладна лише на суму 282 100,08 грн, яку позивач за зустрічним позовом додає по свого позову та докладає докази реєстрації саме цієї податкової накладної. (а.с. 92).
На підставі викладеного господарський суд частково погоджується з доводами позивача, що відповідач за зустрічним позовом не виконав (не надав доказів виконання) вимоги статті 201 Податкового кодексу України щодо реєстрації податкових накладних за видатковими накладними № 1296 від 09.05.2024р., №1338 від 15.05.2024р. , у зв`язку з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа-Агро" позбавлене можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 44 166,66 грн.
При цьому господарський суд враховує, що приписами статті 198 Податкового кодексу України передбачене право яким, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування
Отже факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу в їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.
Щодо заперечень відповідача за зустрічним позовом суд зазначає, що фактично останній поставив позивачу за зустрічним позовом товар, тому відповідач за зустрічним позовом, відповідно до вимог п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України (за «правилом першої події») повинен був здійснити реєстрацію податкових накладних.
З урахуванням наведеного зустрічний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 44 166,66 грн.
В частині стягнення збитків у розмірі 22500,00 грн. слід відмовити.

Правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Виходячи із систематичного аналізу вимог чинного законодавства упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Тобто, неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 відступила, зокрема, від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16 і Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 липня 2021 року у справі № 686/22674/20-ц про те, що передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді компенсації інфляційних втрат і 3 % річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, та її подальшим відшкодуванням (пункт 75).
Також у пункті 82 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду підтвердила, що позивачка, у справі за позовом про відшкодування завданої їй майнової шкоди, обґрунтовуючи загальний грошовий розмір завданої їй шкоди, могла ставити питання про стягнення з держави 3 % річних й інфляційних втрат як частини відшкодування завданої шкоди.
Верховний Суд під час розгляду цієї справи у постанові від 15.06.2023 встановив, що відповідач не виконав встановлений законом обов`язок з реєстрації податкових накладних, що викликало неможливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливість зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка є збитками позивача (збитки - це грошове вираження шкоди) та визначив їх розмір.
Отже, між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. З набранням чинності рішення суду про стягнення збитків у боржника виникло зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння збитків.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Відповідно вимога про нарахування, передбачених статтею 625 ЦК України 3 % річних й інфляційних втрат, які є складовою відшкодування завданої позивачеві шкоди, є правомірною.
Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КГС ВС від 05.09.2024 у справі № 914/2524/21.
Позивач за зустрічним позовом нарахував та просить стягнути 3% річних в загальному розмірі 1 611,22 грн.
Враховуючи відмову в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення збитків у розмірі 22 500,00 грн., суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 558,49 грн., які розраховані на цю суму.
Крім того, судом виявлено помилку в частині визначення початку періодів нарахування, тому зустрічний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 049,11 грн.
В частині стягнення 3% річних у розмірі 562,11 грн. слід відмовити.

Заявлені позивачем за зустрічним позовом до стягнення інфляційні втрати в розмірі 2 362,62 грн. нараховані за загальний період з 30.04.2025 по 31.12.2025.
Відповідач за зустрічним позовом контррозрахунку інфляційних втрат не надав.
Враховуючи відмову в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення збитків у розмірі 22 500,00 грн., суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 797,38 грн., які розраховані на цю суму.
При перевірці розрахунку судом виявлено аналогічну помилку, що й при нарахуванні 3% річних, тому за підрахунком суду, зустрічний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 271,79 грн.
В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1090,83 грн. слід відмовити.

Таким чином, первісний позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 3% річних у розмірі 19 267,07 грн., інфляційних втрат в розмірі 64 047,20 грн.
В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 9 921,61 грн. слід відмовити.

Зустрічний позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом збитків у розмірі 44 166,66 грн., 3% річних у розмірі 1049,11 грн., інфляційних втрат в розмірі 1271,79 грн..
В частині стягнення збитків у розмірі 22 500,00 грн., 3% річних у розмірі 562,11 грн., інфляційних втрат у розмірі 1090,83 грн. грн. слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне. 
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.
У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Разом із тим згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.
Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
За змістом положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74, ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Щодо первісного позову.
З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" (далі - Клієнт) та адвокатом Чумак Оленою Василівною (далі – Адвокат) було укладено договір про надання правничої допомоги № 161 від 01.01.2025 (далі – договір). 
Відповідно до пункту 1.1 договору Адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу Клієнту при провадженні господарського, адміністративних, цивільних справ в будь-яких судах всіх рівній, кримінальних справах, а також адміністративні правопорушення, які порушуються та розслідуються будь-якими органами слідства чи розглядаються судами, дізнання чи дослідчих перевірок, а також іншими уповноваженими держаними органами, що проводяться за заявами Клієнта чи третіх осіб, представляти Інтереси Клієнте як стягувача або боржника в виконавчому і та здійснювати супровід будь-яких інших справ, таких, які прямо чи опосередковано стосуються прав та інтересів Клієнта як свідка, потерпілого, підозрюваного, правопорушника, боржника, стягувача, позивача, відповідача або зачіпають його права та інтереси іншим чином, при цьому Адвокат має право виступати в якості захисника та/або представника Клієнта.
Розмір та порядок оплати гонорару Адвоката встановлюється в Додатку №1 до даного Договору , що є його невід`ємною частиною (пункт 5.1 договору).
Згідно п. 7.1. договору, цей договір, якщо він достроково не буде припинений з ініціативи будь-якої із сторін, діє до 31.12.2028.
Додатком №2 від 11.11.2025 до Договору встановлено, що цей Додаток визначає порядок оплати правничої допомоги (гонорару) Адвоката за надання правничої допомоги з подання до суду та правового супроводу судового спору про стягнення інфляційних та річних з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Трейд" на користь Клієнта.
Гонорар Адвоката є фіксованим і складає 15 000, 00 грн (пункт 3 Додатку № 2).
Згідно з пунктами 4.1 - 4.3 додатку 2 оплата гонорару Адвоката здійснюється Клієнтом протягом 3 банківських днів з дня отримання від Адвоката рахунку-фактури.
Клієнт оплачує витрати Адвоката протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання від Адвоката рахунку-фактури за умови надання Клієнту всіх документів, що підтверджують понесені витрати.
Оплата гонорару та витрат Адвоката здійснюється Клієнтом безготівковим розрахунком на поточний (банківський) рахунок Адвоката, зазначений у відповідному рахунку на оплату.
Правова (професійна правнича) допомога вважається наданою після підписання Акту приймання-передачі правничої допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності) (пункт 6 Додатку № 12.
Адвокат виставив клієнту рахунок-фактуру № 02 від 11.11.2025 на суму 15 000,00 грн., в якому зазначив наступний вид правничої допомоги: подання та правовий супровід судової справи в Господарському суді Дніпропетровської області про стягнення річних та інфляційних з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Трейд".
Позивач за первісним позовом оплатив вартість наданої правової допомоги, про що свідчить платіжна інструкція № 3925 від 05.12.2026 на суму 15 000,00 грн.
Відповідач за первісним позовом наполягає, що дана справа про стягнення 3% річних і втрат від інфляції фактично є продовженням справи № 904/4890/24 про стягнення боргу та 3% річних і втрат від інфляції тільки за період, що передував нарахуванню компенсацій за ст. 625 ЦК України у даній справі. Тож, у попередній справі № 904/4890/24 суд уже оцінював усі аспекти і складності спору між сторонами, а також час, який витратив адвокат на вивчення документів, підготовку позову як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, витрачений час на участь в судових засіданнях, в результаті чого постановив Додаткове рішення від 04.03.2025р., в якому дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 872,00 грн. відповідає принципу співмірності та розумності.
Також відповідач за первісним позовом стверджує, що явна обізнаність з вище вказаними матеріалами справи і судовим рішенням, на яке представник позивача за первісним позовом спирається в позові, свідчить про те, що час на вивчення документів, на опрацювання спірних правовідносин, на участь в судових засідань адвокатом не витрачалося і заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. не були необхідними, не були дійсними, тобто, не відповідають критерію реальності та не підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом.
За встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд, оцінивши витрати позивача за первісним позовом з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення документів, підготовку позову як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00грн. відповідає принципу співмірності та розумності, є співрозмірною з часом, витраченим на їх надання.
Слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що первісний позов задоволено частково, а відтак в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати, пов`язані із розглядом справи в частині первісного позову покладаються на відповідача за первісним позовом пропорційно до задоволених первісних позовних вимог - у розмірі 13 404,00 грн.
1596,00 грн. витрат на правничу допомогу покладаються на позивача за первісним позовом.

Щодо зустрічного позову.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" та Адвокатським об`єднанням «Федоренко, Сологуб і партнери» було укладено договір №65/ЮО-0821 від 05.08.2021 про надання правової допомоги (далі – договір). 
Відповідно до пункту 1.1 договору Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання в обсязі та на умовах, передбачених даним договором надавати юридичну допомогу та представляти в суді, правоохоронних, контролюючих і державних органах, підприємствах, установах організаціях та перед фізичними особами інтереси клієнта : ТОВ «Бі Трейд».
Адвокати, їх помічники та інші працівники виконавця виконують наступну правову роботу: подання позовних заяв, відзивів, заперечень, скарг, пояснень, клопотань, заяв тощо, та ведення справ у всіх судових органах, місцевих, господарських, адміністративних судах, апеляційних та касаційних інстанціях з питань захисту інтересів клієнта, з усіма правами, наданими законом захиснику. позивачу, відповідачу, потерпілому, третій особі, у тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмета позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа та судового наказу до стягнення, а також здійснення представництво та захист інтересів клієнта в усіх відповідних установах, підприємствах, організаціях, в суді, у місцевих радах, виконавчих та розпорядчих органах, правоохоронних та контролюючих органах і інших державних органах, з усіх питань, пов`язаних з діяльністю клієнта, в тому числі у кримінальних, цивільних, господарських справах, справах про адміністративні правопорушення і справах адміністративного судочинства.(п. 2 договору).
Згідно п.5 договору за роботу, виконану виконавцем, з урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду Адвокатів, фінансового стану замовника та витраченого Адвокатами виконавця часу, та на покриття фактичних витрат виконавця, пов`язаних з наданням правової допомоги. Замовник сплачує йому, аванс у розмірі 50,00 грн. під час підписання Договору: фіксований гонорар - починаючи з наступною місяця від підписання Договору 100,00 грн. щомісяця протягом трьох днів з дня закінчення чергового місяця; поточний гонорар, розмір якого погоджується сторонами щомісячно в рахунках (додаткових угодах), протягом трьох днів з дня погодження чергового рахунку (додаткової угоди). У разі надання послуг після 18-00, вихідні і святкові дні та у відрядженні їх вартість збільшується у 2 рази.
Пунктом 7 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання, укладений безстроково та припиняється його належним виконанням. Договір може бути розірваний достроково за взаємною згодою сторін або за умови систематичного невиконання умов Договору однією із сторін, з попередженням її за один місяць. При цьому замовник зобов`язаний оплатити виконавцю гонорар за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а виконавець зобов`язаний повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) Договору. Даний Договір укладений у двох примірниках: по одному примірнику для кожної сторони
Сторони також уклали додаткову угоду №1 від 23.02.2026 до даного договору, в якій п.2 і п. 5 договору №65/ЮО-0821 від 05.08.2021 про надання правової допомоги доповнили в нижченаведених змісті та редакції:
« 2. … На захист прав і інтересів клієнта виконавцем наступна додаткова правова допомога: Надання правничої допомоги в Господарському суді Дніпропетровської області у справі №904/481/26.».
« 5. … За виконання додаткової правової роботи, зазначеній у п.2 розмір поточного гонорару складає фіксований розмір незалежно від кількості витраченого часу, виду послуг і вартості складає 11 050,00 грн.».
Також сторони уклали акт надання послуг №25 від 23.02.2026, згідно якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): надання правничої допомоги в Господарському суді Дніпропетровської області у справі №904/481/26, вартість яких склала 11050,00 грн.
Відповідач за зустрічним позовом вважає, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" витрати на правничу допомогу у розмірі 11 050,00 грн є неспівмірними, з огляду на те, що Позивачем за зустрічним позовом надані відомості, що вводять суд в оману.
За встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд, оцінивши витрати позивача за зустрічним позовом з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення документів, підготовку позову як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11050,00грн.. відповідає принципу співмірності та розумності, є співрозмірною з часом, витраченим на їх надання.
Слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що зустрічний позов задоволено частково, а відтак в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати, пов`язані із розглядом справи в частині зустрічного позову покладаються на відповідача за зустрічним позовом пропорційно до задоволених зустрічних позовних вимог - у розмірі 7 272,01 грн.
3 797,99 грн. витрат на правничу допомогу покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Щодо судового збору.
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Щодо первісного позову.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за первісним позовом покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Щодо зустрічного позову.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за зустрічним позовом покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Також, суд відзначає, що відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.
За змістом частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи вказане, приймаючи до уваги часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів, суд вважає за необхідне в порядку частини 11 статті 238 та частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування первісних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт» до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Трейд" про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в рахунок погашення зустрічних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" про стягнення збитків.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:
Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Республіканська, буд.9А, кімн.412В, код ЄДРПОУ 38593352) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" (49000, м.Дніпро, вул.Магдалинівська, буд. 1А, код ЄДРПОУ 39993371) 3% річних у розмірі 19 267,07 грн., інфляційні втрати в розмірі 64 047,20 грн., судовий збір у розмірі 2 379,08 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 13 404,00 грн.
В решті первісного позову відмовити.
Витрати на правничу допомогу в розмірі 1 596,00 грн. покласти на позивача за первісним позовом.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" про стягнення збитків - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" (49000, м.Дніпро, вул.Магдалинівська, буд. 1А, код ЄДРПОУ 39993371) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Республіканська, буд.9А, кімн.412В, код ЄДРПОУ 38593352) збитки в розмірі 44 166,66 грн., 3% річних у розмірі 1049,11 грн., інфляційні втрати в розмірі 1271,79 грн., судовий збір у розмірі 1752,09 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 7 272,01 грн.
В решті зустрічного позову відмовити.
Витрати на правничу допомогу в розмірі 3 797,99 грн. покласти на позивача за зустрічним позовом.
Відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню з кожної із сторін за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів.
Після проведення зустрічного зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі Трейд" (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Республіканська, буд.9А, кімн.412В, код ЄДРПОУ 38593352) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український національний продукт" (49000, м.Дніпро, вул.Магдалинівська, буд. 1А, код ЄДРПОУ 39993371) заборгованість в розмірі 36 826,71 грн., судові витрати в розмірі 6 758,98 грн, про що видати наказ.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано - 07.05.2026.

Суддя	 	Н.Г. Назаренко