Справа №760/16685/25
2/760/6433/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді -Букіної О.М.,
при секретарі - Павліченко Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з даним позовом, в якому просить змінти розмір аліментів, що стягуються з відповідача, ОСОБА_2 , на користь останньої на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнувши аліменти у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги мотивує тим, що вона та віповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.05.2019.
Від подружнього життя сторони мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 з відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.09.2020 та до досягнення старшою дитиною повноліття.
Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 старша донька сторін- ОСОБА_4 досягла повноліття, у зв`язку з чим відповідач більше не зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання. Натомість молодша донька ОСОБА_3 потребує повного матеріального забезпечення, зокрема для розвитку творчих здібностей, оскільки відвідує платну музичну школу, вартість навчання в якій становить 2 500,00 грн на місяць, крім того, вартість відвідування гуртка образотворчого мистецтва складає 1000,00 грн на місяць, та окрім цього дитина потребує допомоги на харчування, медичне обслуговування одяг та інші необхідні потреби, а тому вимушена звернутися до суду з позовом про збільшення роміру аліментів.
З огляду на викладене позивач просить суд задовольнити позов.
18.06.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження судді Букіної О.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонам по справі була відправлена ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.06.2025.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2026 було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в даній цивільній справі до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи.
Сторонам по справі була відправлена зазначена ухвала та повідомлено про розгляд справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.
Від представника відповідачадо суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2026 представнику відповіда було відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.
11.04.2026 від відповідача до суду надійшов відзвив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач вже сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі, що не є меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У судове засідання позивач не з`явилась, надіславши до суду заяву від 07.04.2026, в якій просила суд провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.
У судове засідання відповідач та його представник не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.
Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного.
Частиною 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Таким чином вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).
Судом встановлено, що сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідних осіб.
З копії судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 вбчачається, що з відповідача стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.09.2020 та до досягнення старшою дитиною повноліття.
ОСОБА_4 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до ч.3 ст.183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Отже, з викладеного вбачається, що ОСОБА_2 продовжує сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до судового наказу від 06.10.2020, що підтверджується копією постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.12.2025 ВП № НОМЕР_1.
На підставі аналізу наведених вище доказів суд враховує також наступне.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 Сімейного кодексу України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину.
При цьому, суд наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилалась на те, що спільна із відповідачем неповнолітня дитина потребує збільшеної матеріальної допомоги, оскільки відвідує платну музичну школу та гурток з образотворчого мистецтва, що потребує додаткових витрат, та витрат на базові потреби для дитини відповідного віку, звертаючи увагу суду на те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання їх спільної неповноліньої дитини у збільшеному розмірі, адже він вже не сплачує аліменти на утримання старшої доньки у зв`язку з її повноліттям.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів позивач зазначила про збільшення матеріальних витрат на утримання неповнолітньої доньки, зокрема витрат на платне навчання, проте не надала суду будь-яких підтверджень наявності таких витрат. 
Крім цього, позивач в узагальненому вигляді повідомила про збільшення витрат на утримання неповнолітньої доньки на побутові потреби, медичне обслуговування, навчання та відпочинок тощо, не надавши суду жодних підтверджень збільшення таких витрат та наявності їх взагалі. 
Позивач також не надала суду підтверджень того, що суми сплачуваних відповідачем аліментів не вистачає на покриття базових потреб дитини,як і доказів на погіршення власного матеріального стану. 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на військовій службі за контрактом осіб сержантського і старшинського складу у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону м. Львів, що свідчить про її офіційне працевлештування та наявність відповідного стабільного доходу.
Посилаючись на факт працевлаштування відповідача як на підставу можливого збільшення розміру аліментів, позивач не надала суду жодних відомостей про таке працевлаштування та дохід відповідача, що могло б слугувати підставою для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у разі доведення поліпшення матеріального стану платника аліментів.
Матеріали справи не містять також доказів того, що відповідачем не сплачуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки відповідно до судового наказу від 06.10.2020, як і не надано доказів про реальний розмір таких аліментів, що унеможливлює оцінити їх відповідність прожитковому мінімуму, встановленому для дитини відповідного віку.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів з підстав недоведення необхідності такого збільшення.
Керуючись ст.ст. 3, 155, 180-184, 192 СК України, ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 178, 258, 259, 263-265, 273,274, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 18.06.2026.
Суддя: О.М. Букіна