Справа № 496/268/26
Провадження № 2/496/1959/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючої судді – Шаньшиної М.В.,
за участю: секретаря судового засідання – Ткаченко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 221 991,26 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 
Посилається на те, що 22.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено електронний Договір № 4584421 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту складає 29900 грн., строк кредиту 360 днів з 22.04.2024 року по 17.04.2025 року із періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Договір № 4584421 від 22.04.2024 року був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «45233».
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 29900 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
Надалі у період з 22.04.2024 по 31.07.2025 Відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 71386,18 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 2,02 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 71384,16 грн.
Надалі Відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював. 
Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 31.07.2025 року між: ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 31/07/2025, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.
Враховуючи зазначене, до Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 31.07.2025 року №31/07/2025 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4584421 від 22.04.2024 року загальна сума заборгованості склала 221 991,26 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 29 897,98 грн., заборгованості за процентами – 177 143,28 грн., штрафні санкції 14950 грн.
Представник позивача подав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
У судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 
Між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір, а саме: договір про надання споживчого кредиту від 22.04.2024 року. За умовами Кредитного договору ТОВ "Лінеура Україна" надає ОСОБА_1 кредит в розмірі 29900 гривень (п. 1.2 Кредитного договору) строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.3 Кредитного договору). 
У період з 22.04.2024 по 31.07.2025 відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 71386,18 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 2,02 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 71384,16 грн.
31.07.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 31/07/2025. Відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" відступило за грошові кошти ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" право грошової вимоги, строк зобов`язань яких настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ "Лінеура Україна". Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. 
У ст.1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Так, відповідно до ч.1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Уклавши договір відступлення прав вимоги (факторингу) № 31/07/2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. 
Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як убачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. 
Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 31.07.2025 року №31/07/2025 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4584421 від 22.04.2024 року. 
Згідно з розрахунком заборгованості, в наслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, відповідач на момент звернення із позовною заявою, заборгував перед позивачем борг за кредитним договором № 4584421 від 22.04.2024 року загальною сумою 221 991,26 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 29897,98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 177 143,28 грн., штрафні санкції 14950 грн. 
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на свою користь штрафних санкцій у розмірі 14950 грн., суд зазначає таке. 
Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а саме п. 18. Законодавцем унормовано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, враховуючи те, що на час ухвалення судом цього рішення воєнний стан в Україні не скасовано, вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованої неустойки у розмірі 14950 грн. задоволенню не підлягають.
Також суд не погоджується заявленим позивачем розміром відсотків за користування кредитними коштами виходячи із наступних підстав.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Суд додатково зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (п.п. 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2. п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23. 
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами та враховуючи часткову оплату відповідачем відсотків у сумі 71384,16 грн., що у сумі становить 248 527,44 грн. (71384,16 грн. + 177 143,28 грн.), що перевищує тіло кредиту більше ніж у 8 разів, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає за можливе зменшити розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу у розмірі 29900 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.
Крім того, вже сплачена сума відсотків за користування кредитним договором у 71384,16 грн. також перебільшує суму запозичених кредитних коштів та нарахованих відсотків тому позов задоволенню не підлягає. 
Умовами кредитного договору не врегульовано порядку зарахування одержаних від позичальника коштів у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язань за договором у повному обсязі.
Така черговість визначена статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» і полягає в тому, що в першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом.
При цьому, в межах кожної з черг, зважаючи на вказівку в нормі закону спочатку кредит (прострочений кредит) і після цього проценти (прострочені проценти), з усієї суми платежу спочатку погашається прострочена до повернення сума кредиту для першої черги або сума кредиту для другої черги, і лише після цього прострочені проценти за користування кредитом для першої черги або проценти за користування кредитом для другої черги.
Позивачем не було дотримано цих вимог при здійсненні зарахування одержаних від позичальниці коштів.
Так, одержані позикодавцем від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 71384,16 грн. були зараховані на погашення відсотків за кредитом, а не на погашення заборгованості за тілом. Наступні здійснені ним платежі також зараховувалися виключно на погашення заборгованості по процентах, що в кінцевому рахунку призвело до некоректного та невірного визначення розміру заборгованості за договором.
В силу ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» даний розрахунок є несправедливим, оскільки порушує принцип добросовісності, внаслідок чого виник істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження існування заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед кредитодавцем Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за договором № 4584421, тому позов задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст.11, 15, 16, 509, 510, 525, 526, 611, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст.4, 5, 19, 89, 141, 259, 263-265, 284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4584421 від 22.04.2024 року. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом вказаного строку не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.В. Шаньшина