ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2026 р. Справа№ 910/2270/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Суліма В.В. 
Шапрана В.В. 

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2026
про повернення позовної заяви у справі № 910/2270/26 (суддя Шкурдова Л.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл»
до 1. Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк»
2. Приватного акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій»
про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії
За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк», Приватного акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій», в якому просить суд:
- визнати неправомірними дії АТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» щодо передання ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в кредитній історії ТОВ «Спецсіл» про наявність «договору із встановленим лімітом кредитування без визначеного графіку повернення» з заявленою «метою кредитування» - «поповнення поточних активів» і «датою початку дії угоди» - 28.07.2023;
- зобов`язати ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ТОВ «Спецсіл» інформацію про наявність «договору із встановленим лімітом кредитування без визначеного графіку повернення» з заявленою «метою кредитування» - «Поповнення поточних активів» і «датою початку дії угоди» - 28.07.2023.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» повернуто заявнику.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження. Скасувати ухвали Господарського суду міста Києва датовану 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 про повернення позовної заяви, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Вказаний перелік передбачає альтернативні засоби підтвердження повноважень адвоката, одним з яких є довіреність. В свою чергу відповідно до ч. 5 ст. 164 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Норма ч. 5 ст. 164 ГПК України є бланкетною і, в даному випадку, відсилає до норми ч. 4 ст. 60 ГПК України, яка і визначає обсяг документів на підтвердження повноважень. Інших документів не підтвердження повноважень адвоката, як представника процесуальний закон не вимагає.
Також скаржник вказує на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 (провадження № 12-25гс24) вказала, що суд може і навіть має самостійно перевіряти відомості з відкритих реєстрів. Так, Єдиний Реєстр Адвокатів України є відкритим і доступний за посиланням https://erau.unba.org.ua/. У вказаному відкритому реєстрі суд першої інстанції мав змогу переконатись в наявності статусу адвоката у представника позивача. Крім того, за наявності сумнівів щодо статусу адвоката у представника позивача, суд був не позбавлений можливості перевірити цей статус після відкриття провадження у справі.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач вказав на те, що позовна заява в межах даної судової справи була підписана електронним цифровим підписом Сизоненка Віктора Сергійовича, на підтвердження повноважень якого надано лише довіреність у порядку передоручення від 24.02.2026, а за відсутності доказів повноважень особи, що підписала позовну заяву/заяву/скаргу, у суду відсутні підстави для залишення її без руху відповідно до положень ч. 1 ст. 174 ГПК України, а суддя у цьому випадку, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України, повертає позовну заяву і додані до неї документи (постанова КГС ВС від 13.08.2021 у справі №910/21107/20). За таких обставин, суд в оскаржуваній ухвалі вірно дійшов до висновку про повернення заявникові позовної заяви та доданих до неї документів.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/2270/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя; суддів - Сулім В.В., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/2270/26 розглядалась протягом розумного строку.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк», Приватного акціонерного товариства «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій», в якому просить суд:
- визнати неправомірними дії АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» (відповідач-1) щодо передання ПрАТ «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» (відповідач-2) відомостей для внесення інформації (запису) в кредитній історії ТОВ «Спецсіл» (позивач) про наявність «договору із встановленим лімітом кредитування без визначеного графіку повернення» з заявленою «метою кредитування» - «поповнення поточних активів» і «датою початку дії угоди» - 28.07.2023;
- зобов`язати ПрАТ »Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ТОВ «Спецсіл» інформацію про наявність «договору із встановленим лімітом кредитування без визначеного графіку повернення» з заявленою «метою кредитування» - «Поповнення поточних активів» і «датою початку дії угоди» - 28.07.2023.
Так, позовна заява була підписана електронним цифровим підписом Сизоненка Віктора Сергійовича, на підтвердження повноважень якого надано довіреність у порядку передоручення від 24.02.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» повернуто заявнику.
Дослідивши матеріали заяви, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновками господарського суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, враховуючи наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 162 ГПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно з ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України).
У постанові від 02.07.2020 у справі № 9901/39/20 Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що процесуальне законодавство передбачає дві форми участі сторін у справі, а саме: участь через представника (представництво) і особисту участь (самопредставництво). Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що для визнання особи такою, яка діє в порядку самопредставництва, потрібно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.
Можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, потрібно підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.
Отже, наявність або відсутність у ЄДР відомостей про право особи вчиняти дії від імені юридичної особи, а також довіреності юридичної особи не підтверджують повноваження діяти за правилами самопредставництва. Такі повноваження підтверджуються законом, статутом, положенням, умовами трудового договору (контракту), посадовою інструкцією.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, позовна заява була підписана електронним цифровим підписом Сизоненка Віктора Сергійовича, на підтвердження повноважень якого надано лише довіреність у порядку передоручення від 24.02.2026.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що з огляду на складність предмету даного спору та обсяг заявлених позовних вимог, справа не є малозначною, а тому відсутні підстави для представництва позивача фізичною особою згідно положень частини другої статті 58 ГПК України.
Водночас, жодного іншого документу на підтвердження повноважень Сизоненка Віктора Сергійовича як представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл», відповідно до положень статей 56-58 ГПК України, разом із позовною заявою до суду надано не було (доказів наявності повноважень діяти в порядку самопредставництва юридичної особи, або як адвоката).
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок господарського суду першої інстанції про те, що в разі наявності у Сизоненка Віктора Сергійовича статусу адвоката, такими документами можуть бути ордер на представництво інтересів, договір про надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю або посвідчення адвоката України, відповідно до положень статей 6, 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», однак, такі документи до суду не надано.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про повернення позовної заяви і доданих до неї документів на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України, оскільки позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» подано без підтвердження повноважень представника позивача - Сизоненка Віктора Сергійовича, що унеможливлює визначення повноважень представника, який сформував, підписав та подав позовну заяву через підсистему «Електронний суд».
Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2024 у справі № 500/5585/23.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні наявних доказів, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про повернення позовної заяви із доданими до неї документами, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. 
Тобто, якщо особа підписує позов як представник-адвокат, вона зобов`язана самостійно надати суду документ, що підтверджує цей статус на момент підписання.
Колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що статтею 162 ГПК України чітко встановлено, що до позовної заяви обов`язково додаються документи, які підтверджують повноваження представника.
При цьому, нормами чинного законодавства не передбачено права суду довільно тлумачити норми ГПК України, а суд оцінює лише ті матеріали, які йому надано разом із позовною заявою, обов`язок доведення наявності повноважень покладається виключно на особу, яка звертається до суду, а не на суд.
Доводи скаржника про те, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката, як представника підтверджується одним із таких документів, зокрема, довіреністю, оцінюється колегією суддів критично, оскільки як вже зазначалось, справа не є малозначною, а тому відсутні підстави для представництва позивача фізичною особою згідно положень частини другої статті 58 ГПК України. 
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 є безпідставними, оскільки обставини справи № 924/971/23 є відмінними від обставин справи № 910/2270/26.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що згідно з ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які сторони змогли представити в суд. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного судового рішення, тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 має бути залишена без змін.
Керуючись ст. 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсіл» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у справі № 910/2270/26 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.
4. Справу № 910/2270/26 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді В.В. Сулім

В.В. Шапран