Справа № 211/6966/25
Провадження № 2/211/826/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :
головуючої судді Рагозіної С.О.,
за участю секретаря судового засідання Мариненко Е.П.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дьоміну Т.В. звернулась до суду з вказаним позовом, який в послідуючому уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач 08.05.2024 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла повноліття, однак продовжує навчання в Шльонському університеті гуманітарного факультету, на денній формі навчання. Діти проживають разом з нею. Фактичні шлюбні відносини на даний момент у них припинені. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що на теперішній час у них відсутні спільні інтереси з відповідачем, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння. Вважає, що сім`я з відповідачем розпалась остаточно та поновленню не підлягає, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача, тому просить шлюб розірвати. Крім того, відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на утримання дітей, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходу, щомісячно та визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з нею.
В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Представник позивача адвокат Дьоміна Т.В. до суду скерувала заяву про розгляд справи без їх участі, на уточнених позовних вимогах наполягає.
Відповідач ОСОБА_2 до суду скерував заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог, а саме щодо розірвання шлюбу не заперечує, не заперечує проти визначення місця проживання сина з матір`ю, не проти сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому розмірі від його доход, згідно чинного законодавства, та з дати, коли рішення про сплату аліментів набере чинності.
Від головного спеціаліста Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради Фігурної Л.М. до суду надійшла заяву про продовження розгляду справи без їх участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду, та просила врахувати, що неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вже виповнилося 14 років, і він сам може приймати рішення щодо місця його проживання.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 травня 2024 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис № 239. 
Сторони мають спільного малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла повноліття. Діти проживають разом з матір`ю.
ОСОБА_4 , навчається в Шльонському університеті на денній формі навчання. Термін навчання до 30.09.2026 року.
Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.
Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу-одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.  Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Позивач скористалась цим правом та звернулась з даним позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач по справі не має намір зберігати шлюб. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « ОСОБА_5 ».
Щодо стягнення аліментів.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Аналогічні обставини викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Згідно із частиною першою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд враховує вартість: навчання, навчального обладнання та матеріалів, харчування, послуг проїзду пасажирського транспорту та інші витрати, які позивач сплачує при навчанні дитини.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' від 15.05.2006, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує вісімнадцять, але є меншим двадцяти трьох років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в частині 1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Суд вказує, що законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім дочці, сину витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом.
Тобто конструкцією ст. 199 СК України передбачено саме можливість батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років.
У контексті вказаної статті позивач зобов`язаний довести необхідний розмір матеріальної допомоги, якої потребує, а не лише формально цитувати норми законодавства.
Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання у Шльонському університеті на гуманітарному факультеті, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. та на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дати подачі позову до суду та до його повноліття.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).
Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто на час розгляду справи він досяг віку 14 років. При цьому згідно ч.3 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Тобто місце проживання ОСОБА_3 визначається ним самим, а не матір`ю.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження №61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні».
Як встановлено судом, ОСОБА_6 вже визначив своє місце проживання разом з матір`ю, що підтверджується дослідженими судом доказами.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.2 ст.6 СК України).
ОСОБА_6 згідно ч.2 ст.6 СК України є неповнолітньою, а не малолітньою дитиною.
Чинним Сімейним кодексом України не передбачено можливості вирішення спору між батьками щодо місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки згідно ч.3 ст.160 СК України її місце проживання визначається самою неповнолітньою дитиною.
На підставі викладеного, судом встановлено, що ОСОБА_6 вже є неповнолітньою особою, яка скористалася своїм правом, передбаченим ч.3 ст.160 СК України, та самостійно визначив своє місце проживання.
Враховуючи, що право визначати її місце проживання належить самій дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішення спору між батьками щодо визначення місця його проживання суперечить ч.3 ст.160 СК України та ст.161 СК України, згідно якої судом вирішується спір між батьками щодо місця проживання малолітньої (тобто у віці до 14 років) дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання неповнолітньої дитини в судовому порядку за позовом одного із батьків. Тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.
Частиною першою статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічне зазначено в частині 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.
Так, з матеріалів позову вбачається, що позивачем за вимогу про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн. (а.с. 1 - копія квитанції).
Враховуючи викладене, суд вважає можливим вимогу про розірвання шлюбу задовольнити, повернувши позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову та стягнувши з відповідача решту 50% сплаченого судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, з підстав, передбачених статтею 5 Закону України ''Про судовий збір'' про стягнення аліментів, та з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн. - згідно ставок, передбачених вказаним Законом станом на дату ухвалення рішення.
Керуючись ст.ст. 12,13,19, 76-81, 258- 259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - задовольнити частково.
РОЗІРВАТИ шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований 08 травня 2024 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис № 239.
Після розірвання шлюбу залишити позивачу ОСОБА_1 прізвище - ОСОБА_5 .
Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , судовий збір в розмірі 484 ( чотириста вісімдесят чотири ) гривень 48 коп. 
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 37988155, 49000 м. Дніпро, вул. Челюскіна, 1 ) повернути  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , 50 % судового збору в розмірі 484 ( чотириста вісімдесят чотири ) гривень 48 коп., сплаченого, згідно з квитанції № 0.0.4419248573.1 від 18.06.2025 року.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання у Шльонському університеті на гуманітарному факультеті, починаючи з дати подання позову 19.06.2025 року та до закінчення навчання - 30.09.2026 року, чи до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, та на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дати подачі позову до суду 19.06.2025 року та до його повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1331 ( одну тисячу триста тридцять одну ) гривню 20 коп. 
На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Суддя:	  	С. О. Рагозіна