ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

15 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/555/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

24.03.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (далі - відповідач), у якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.02.2026 № 909270134698 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.03.2016 у спосіб, встановлений ч. 1 ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і на виконання п. 8 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою КМУ № 299 від 11.02.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що позивач є пенсіонером та отримувачем пенсії за віком, перебуває на обліку в Головному управлінні в Луганській області. Місцем реєстрації та містом фактичного проживання позивача є Луганська область.
З 01.03.2016 позивачу припинили виплачувати пенсію.
Неодноразово небайдужі сусіди намагалися в режимі телефонного спілкування з`ясувати такі дії пенсійного органу щодо позивача вже після звільнення місцевості від російської окупації. Але окрім відповіді “очікуйте” нічого втішного не почули.
У лютому 2026 року після проходження фізичної ідентифікації в режимі відеоконференцзв`язку Головним управління ПФУ було прийнято рішення про встановлення особи.
16.02.2026 відповідачем прийнято рішення відмову у поновленні пенсії через відсутність особистого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України з оригіналами документів.
Таке рішення відповідача вважає протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.
На підставі викладеного, представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 25.03.2026 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відстрочення ОСОБА_1 сплату судового збору у сумі 1064,96 грн за подання позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 04.05.2026 продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області строк на подання відзивів на позовну заяву на сім календарних днів з дня отримання ухвали, витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 15.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про залишення без розгляду позовної заяви адвоката Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
12.05.2026 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні в Луганській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 01.03.2016 позивачу призупинено виплату пенсії. 
09.02.2026 ОСОБА_1 звернулась через Вебпортал до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою щодо поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. 
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.02.2026 №909270134698 позивачу відмовлено у перерахунку щодо поновлення виплати пенсії через відсутність особистого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України з оригіналами документів.
Позивач звернувся до органу Пенсійного Фонду України не у спосіб, передбачений законодавством.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Відповідно до п. 4.1 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійний фонд України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. 
Враховуючи вище зазначене, підставою для вчинення дій, у правовідносинах, з приводу яких подано позов, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України відповідно до Порядку №22-1. 
Вказаний порядок позивачем не дотримано, оскільки заяву встановлено зразка Позивач до Головного управління не подавав.
В ході розгляду заяви, встановлено, що ОСОБА_1 призупинена виплата пенсії з 01.03.2016. 
Враховуючи зазначене, Головним управлінням прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у перерахунку щодо поновлення виплати пенсії через відсутність особистого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України з оригіналами документів.
Також відповідач зазначив, що, звернувшись 25.03.2026 до суду з позовними вимогами за період з 01.03.2016, ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску цього строку, а відтак підстави для його поновлення відсутні.
На підставі викладеного відповідач просив залишити позовну заяву без розгляду.
06.05.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області на виконання ухвали суду від 04.05.2026 надано витребувані докази та пояснення, в яких зазначено таке.
Згідно з частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV пенсії виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених частиною першою статті 49 цього Закону.
ОСОБА_1 за паспортом громадянина має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», населені пункти Слов`яносербського району Луганської області, де зареєстрована ОСОБА_1 віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження.
Право внутрішньо переміщених осіб на отримання пенсійних виплат визначається Законом України від 20.10.2014 № 1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та відповідними нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. 
Згідно з ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. 
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .
За приписами пункту 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1, в редакції від 29.08.2014) при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.
Отже, внутрішньо переміщеним особам, які переселилися в інші регіони України, для вирішення питань з пенсійного забезпечення необхідно особисто звернутися до найближчого управління Пенсійного фонду України з паспортом та довідкою, виданою управлінням соціального захисту, про взяття на облік особи: - надати заяву про запит пенсійної справи із зазначенням в ній фактичного місця перебування, проживання.
Взяття на облік пенсіонерів та забезпечення виплати їм пенсій здійснюється за новим місцем перебування або проживання лише за заявою та за матеріалами електронної пенсійної справи. 
Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області, правонаступником якого було Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області, а наразі - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, взяло ОСОБА_1 на облік як отримувача пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.07.2014 за електронною пенсійною справою.
Отже, пенсійні виплати внутрішньо переміщеним особам - мешканцям Луганської області з 2014 року нараховуються за електронними пенсійними справами (паперові пенсійні справи залишилися на тимчасово окупованих територіях України за місцем фактичної реєстрації).
Пенсія ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась з 01.07.2014 по 29.02.2016 включно. З 01.03.2016 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено причиною «до з`ясування». 
Однак, інформації про підстави припинення виплати пенсії в електронній пенсійній справі немає.
Не отримуючи пенсійних виплат з 01.03.2016 ОСОБА_1 із відповідною заявою про поновлення пенсійних виплат з 01.03.2016 або із запитом щодо підстав припинення виплати пенсії з 01.03.2016 до органів Пенсійного фонду не зверталась. Не отримуючи пенсійних виплат з 01.03.2016, які у свою чергу є єдиним джерелом існування для пенсіонера, виявляючи байдужість до своїх прав ОСОБА_1 до 24.03.2026 (дата звернення до суду з цим позовом) не скористалась правом на відновлення своїх порушених прав і у судовому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції від 17.03.2016) установлено, що починаючи з 01.07.2016 виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання). що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
За наведеного правового регулювання, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».
Регулювання та організація діяльності в Пенсійному фонді України здійснюється в межах правил, встановлених законодавством для центральних органів виконавчої влади, головний принцип якої закріплений в статті 19 Конституції України: діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу “заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом”. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 29.09.2020 у справі № 263/14242/17, застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2023 № 1384) фізична ідентифікація внутрішньо переміщеної особи, яка одержує пенсію через поточний рахунок в установі акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, проводиться акціонерним товариством “Державний ощадний банк України” кожні шість місяців з дня відкриття рахунка або з дня проведення попередньої фізичної ідентифікації. Для осіб, які взяті на облік як внутрішньо переміщені особи до введення Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” воєнного стану в Україні та які не проходили фізичну ідентифікацію протягом дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для продовження нарахування пенсій необхідно пройти фізичну ідентифікацію до 31.03.2024.
Пунктом 14-4 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV встановлено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Механізм здійснення пенсійних виплат визначено Порядком № 22-1 та Порядком виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 299 (далі — Порядок № 299), який набув чинності 20.03.2025.
Отже, Порядок № 299 визначає механізм виплати, у тому числі пенсій, особам які: тимчасово проживають за межами України; проживають на тимчасово окупованих російською федерацією, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених Мінінтеграції; які виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій країни та проживають на підконтрольній Україні території.
Так, зазначені вище особи зобов`язані здійснювати раз на рік фізичну ідентифікацію. Проходження фізичної ідентифікації має відбуватись щороку до 31 грудня.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 299 до фізичної ідентифікації прирівнюється: авторизація в особистому електронному кабінеті на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису “Дія. Підпис” (“Дія ID”), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Дія); ідентифікація особи за допомогою відеоконференцзв`язку, проведеного територіальним органом Пенсійного фонду України із дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час сеансу якого пред`являються документи, що посвідчують особу, відповідно до порядку, встановленого правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінцифри.
Приписами пункту 8 Порядку № 299 передбачено, що поновлення виплати пенсій здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України: після проходження фізичної ідентифікації протягом року з дати припинення виплати; за заявами про поновлення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат, що надійшли до Пенсійного фонду України, зокрема поданими з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису “Дія.Підпис” (“Дія ID”), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Дія), або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, у разі встановлення органами Пенсійного фонду України особи отримувача у режимі відеоконференцзв`язку із дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу
Пунктом 10 Порядку № 299 визначено, що особам, які проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України або які виїхали на підконтрольну Україні територію з тимчасово окупованих російською федерацією територій України, виплата, зокрема, пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
За даними підсистеми ІКІС ПФУ «Звернення» ОСОБА_1 26.12.2025 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася із заявкою на «Ідентифікацію особи за допомогою відеоконференцзв`язку». Рішенням від 09.02.2026 № 1211424 (за заявою від 26.12.2025) Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області особу ОСОБА_1 встановлено. Під час відеоконференцзв`язку заявниця повідомила, що не отримує пенсію від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
За умови успішної відеоідентифікації в ВІО в підсистемі «Звернення» автоматично створюється звернення за перерахунком пенсії виду «Поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам», до якого прикріплюються всі сканкопії документів, які прикріплювалися до звернення на проведення відеоідентифікації та скан-копія документу типу «Рішення ВІО» (рішення комісії, що проводила ідентифікацію особи в ході відеоконференції в підсистемі ВІО). 
За даними підсистеми ІКІС ПФУ «Звернення» автоматично сформовану заяву щодо поновлення виплати пенсії зареєстровано 09.02.2026 за № 3634 (перерахунок пенсії).
Заяву опрацьовано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області та прийнято рішення від 16.02.2026 № 909270134698 про відмову в поновленні виплати пенсії, через відсутність особистого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України з оригіналами документів.
Орган ПФУ ухвалює рішення про поновлення виплати пенсії, якщо особа пройшла фізичну ідентифікацію протягом року з дати припинення виплати. Якщо особа звернеться пізніше, то потрібно пройти ідентифікацію та подати до органу ПФУ заяву про поновлення пенсії. Це можна зробити особисто або онлайн з використанням електронного підпису "Дія.Підпис" ("Дія ID"). Слід звернути уваги, що у цьому випадку виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.03.2016.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не приймало участі в опрацюванні заяв ані від 26.12.2025 щодо проведення відеоконференцзв`язку, ані від 09.02.2026 щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , що підтверджено копією паспорту громадянина України, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера.
Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за віком з 18.12.2004.
Виплата пенсії ОСОБА_1 припинена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області з 01.03.2016 «до з`ясування».
Рішення та дії ГУПФУ в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії з 01.03.2016 позивачем не оскаржувалися в судовому порядку.
1211424 від 26.12.2025 позивач звернулася через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою (вх. № 1211424) про проведення відеоідентифікації та заявою від 28.12.2025 про виплату пенсії на поточний рахунок, який відкрито у НОМЕР_2 , поточний рахунок № НОМЕР_3 .
Згідно із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 09.02.2026 про встановлення особи № 1211424 за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 29.01.2026 (дата) та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_4 ) встановлено. На питання "Чи отримуєте пенсію в іншій державі (від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації)?" особа відповіла "НІ".
Відповідно до протоколу опитування ОСОБА_1 за заявою 1211424 від 26.12.2025 в ході проведеної 13.01.2026 12:00:00 відеоконференції на поставлені запитання для ідентифікації особи ОСОБА_1 на питання під порядковим номером 30 – «Чи отримуєте пенсію в іншій державі (від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації)?» надала відповідь «Ні».
Рішенням відділу перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.02.2026 № 909270134698 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку щодо поновлення виплати пенсії через відсутність особистого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України з оригіналами документів.
Рішення обґрунтовано зокрема таким.
«..Згідно з пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Міністерства юстиції України від 27.12.2005 за №1566/11846, заява про поновлення виплати пенсії подається заявником особисто до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб. 
Згідно з пунктом 14-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. 
В ході розгляду заяви, встановлено, що гр. ОСОБА_1 призупинена виплата пенсії з 01.03.2016. 
Враховуючи зазначене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у перерахунку щодо поновлення виплати пенсії через відсутність особистого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України з оригіналами документів…».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина». Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).
Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), який набрав чинності з 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України від 16.12.1993 № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими законами.
Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Абзацом першим частини першої статті 47 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
За приписами пункту 1 розділу «Загальні положення» Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (далі - Порядок № 1596), цей Порядок визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.
Пунктом 16 розділу «Зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки» Порядку № 1596 передбачено, що якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку. У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду України або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через призначеного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку. Орган Пенсійного фонду України та орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги у разі виключення банку з переліку уповноважених банків.
Пунктом 17 розділу «Зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки» Порядку № 1596 визначено, що якщо суми пенсії та грошової допомоги отримуються з використанням платіжної картки, строк дії якої перевищує один рік, і протягом року за такою платіжною карткою не проводилися видаткові операції особисто одержувачем, а банком протягом року не проводилася фізична ідентифікація особи, уповноважений банк повідомляє про це відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення. У такому разі орган Пенсійного фонду України або орган соціального захисту населення забезпечує проведення ідентифікації та верифікації особи на підставі пред`явленого (в обов`язковому порядку) одержувачем особисто паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та визначеного законодавством документа, в якому зазначено відомості про місце її проживання. Органи Пенсійного фонду України можуть забезпечити проведення ідентифікації та верифікації особи за допомогою відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг. Під час сеансу такого відеоконференцзв`язку пред`являються документи, що посвідчують особу, відповідно до порядку, визначеного правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінцифри.
До фізичної ідентифікації прирівнюється: авторизація в особистому електронному кабінеті на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг; посвідчення в установленому порядку за зверненням одержувача, який тимчасово проживає за кордоном, відповідною закордонною дипломатичною установою України факту, що особа є живою. Якщо ідентифікація та верифікація особи не відбулася протягом року, орган Пенсійного фонду України та орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку і проводить виплату через призначеного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 299 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території (далі – Порядок № 299).
Відповідно до пункту 8 Порядку № 299 поновлення виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) особам, виплату пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) яким припинено відповідно до пункту 4-1 частини першої статті 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а також поновлення страхових виплат особам, яким їх припинено відповідно до пункту 8 частини першої статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України:
після проходження фізичної ідентифікації протягом року з дати припинення виплати;
за заявами про поновлення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат, що надійшли до Пенсійного фонду України, зокрема поданими з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису “Дія.Підпис” (“Дія ID”), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Дія), або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, у разі встановлення органами Пенсійного фонду України особи отримувача у режимі відеоконференцзв`язку із дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу.
Пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) та страхові виплати, виплату яких припинено до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 299 “Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, у зв`язку з непроходженням одержувачем фізичної ідентифікації, скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесенням відомостей про це до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, поновлюються за заявами про поновлення виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат, що надійшли до органів Пенсійного фонду України, зокрема поданими з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису “Дія.Підпис” (“Дія ID”), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Дія), або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, у разі встановлення органами Пенсійного фонду України особи отримувача в режимі відеоконференцзв`язку із дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу.
Одержувачі, які тимчасово проживають за межами України або отримали тимчасовий захист або статус біженця, заяву про поновлення виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат можуть надіслати поштою в порядку, передбаченому абзацом восьмим пункту 6 цього Порядку.
Під час поновлення виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат відповідно до цього пункту виплата проводиться за період, за який особі не було виплачено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), страхові виплати після їх припинення, на умовах, передбачених частиною першою статті 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та частиною четвертою статті 41 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Згідно із пунктом 10 Порядку № 299 особам, які проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України або які виїхали на підконтрольну Україні територію з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат проводиться за умови неодержання пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 26.12.2025 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася із заявкою на «Ідентифікацію особи за допомогою відеоконференцзв`язку».
Також в підсистемі ІКІС ПФУ наявна заява ОСОБА_1 від 28.12.2025 про виплату пенсії на поточний рахунок, який відкрито у НОМЕР_5 - АТ "А - БАНК" , поточний рахунок № НОМЕР_3 .
В подальшому ОСОБА_1 пройдено ідентифікацію за допомогою відеоконференцзв`язку, за наслідками якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення від 09.02.2026 № 1211424 про встановлення особи, і яким встановлено особу ОСОБА_1 , зазначено, що на питання "Чи отримуєте пенсію в іншій державі (від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації)?" особа відповіла "НІ".
У зв`язку з успішним проходженням відеоідентифікації та встановленням особи ОСОБА_1 за даними підсистеми ІКІС ПФУ «Звернення» автоматично сформовану заяву щодо поновлення виплати пенсії зареєстровано 09.02.2026 за № 3634 (перерахунок пенсії).
Оскаржуване рішення відділу перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.02.2026 № 909270134698 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щодо поновлення виплати пенсії вмотивовано відсутністю особистого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України з оригіналами документів.
Разом з тим, при розгляді заяви відповідачем не враховано положення Порядку № 299, який набрав чинності 20.03.2025.
Можливість звернення через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії для осіб, яким припинено виплати до набрання чинності постановою КМУ № 299 “Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, у зв`язку з, зокрема, скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесенням відомостей про це до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (як у випадку позивача), прямо передбачена пунктом 8 Порядку № 299.
При цьому умовами поновлення виплати пенсії для таких осіб є:
1) встановлення органами Пенсійного фонду України особи отримувача в режимі відеоконференцзв`язку;
2) повідомлення органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат про неодержання пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Особу ОСОБА_1 встановлено органом Пенсійного фонду України, що підтверджується рішенням ГУПФУ в Рівненській області від 09.02.2026 № 1211424; в ході встановлення особи позивача в режимі відеоконференцзв`язку ОСОБА_1 відповіла «ні» на питання, чи отримує вона пенсію в іншій державі (від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації).
ОСОБА_1 повідомила орган Пенсійного фонду про неодержання пенсії від РФ, що зафіксовано в рішенні про встановлення особи, а заява про поновлення виплати пенсії сформована, як зазначає ГУПФУ в Луганській області, автоматично в системі ІКІС ПФУ внаслідок успішного проходження відеоідентифікації.
Тобто, позивачкою дотримано умови для поновлення виплати пенсії, визначені Порядком № 299, тому рішення відповідача про відмову у поновленні виплати пенсії є протиправним.
Незважаючи на наявність усіх необхідних документів та дотримання позивачем установленого порядку звернення, відповідач безпідставно відмовив у поновленні виплати пенсії.
Пунктом 8 Порядку № 299 передбачено, що під час поновлення виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат відповідно до цього пункту виплата проводиться за період, за який особі не було виплачено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), страхові виплати після їх припинення, на умовах, передбачених частиною першою статті 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та частиною четвертою статті 41 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Отже, суд доходить висновку, що рішення відповідача про відмову у поновленні виплати пенсії не ґрунтується на вимогах закону, прийняте без урахування фактичних обставин справи та підлягає визнанню протиправним і скасуванню, із покладенням на відповідача обов`язку поновити виплату пенсії позивачу з дати її припинення.
Щодо обраного представником позивача способу захисту порушених прав позивача, суд зазначає таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За встановлених обставин, керуючись положеннями статті 9 та 245 КАС України, суд вважає за необхідне визначити такий спосіб захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню, а саме:
визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.02.2026 № 909270134698 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення.
Оскільки зі змісту Закону № 1058-ІV та самого визначення поняття «пенсія» випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 19 березня 2013 року, від 05 листопада 2013 року у справах № 21-53а13 та № 21-293а13 відповідно та Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року, від 24 квітня 2018 року у справах № 820/5621/15 та № 167/592/17 відповідно (№№ рішень в ЄДРСР 30443158, 35794465,73335414, 73604844 відповідно).
Таким чином, нарахування та виплата пенсії позивачу має здійснюватися постійно до виникнення підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, та прийняття рішення про припинення виплати пенсії територіальним органом Пенсійного фонду України або судом, або до іншого законодавчого регулювання порядку та строків нарахування пенсій.
Вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.03.2016 у спосіб, встановлений ч. 1 ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і на виконання п. 8 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою КМУ № 299 від 11.02.2025, до задоволення не належить у зв`язку з її передчасністю, оскільки у суду немає підстав вважати, що рішення буде виконане відповідачем не у спосіб, визначений чинними нормативно – правовими актами.
Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Ухвалою суду від 25.03.2026 відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у сумі 1064,96 грн за подання позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 1064,96 грн на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 370, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022 код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.02.2026 № 909270134698 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Суддя 	А.Г. Секірська