ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2026 р. справа № 300/3950/25
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти на суму 211213,66 гривень,

В С Т А Н О В И В:
Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (надалі, також – позивач, Національна академія сухопутних військ, вищий навчальний заклад) звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі, також – відповідач, ОСОБА_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти на суму 211213,66 гривень.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач навчався у вищому військовому навчальному закладі. В ході навчання відповідачем подано рапорт про його відрахування із навчального закладу у зв`язку з небажанням продовжувати навчання (за власним бажанням) у зв`язку з чим у нього виник обов`язок відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з його утриманням за період навчання. З цією метою, позивач склад та ознайомив відповідача із довідкою-розрахунком розміру витрат, пов`язаних з його утриманням за період навчання у вищому навчальному закладі. Однак, станом на дату звернення до суду, витрати у зв`язку з навчанням відповідачем не було відшкодовано. З огляду на це, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення таких витрат у судовому порядку. У зв`язку з цим, просить позов задовольнити (а.с. 1-43).
На виконання вимог частини 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також – КАС України), судом було подано запит до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області з метою визначення місця перебування та місця проживання відповідача. Відповідь на даний запит надійшла до суду 19.06.2025, що підтверджується штампом реєстрації вхідного документа за № 16730/25 (а.с. 45-48). Відповідно до отриманої відповіді, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 49-50).
Копія ухвали про відкриття провадження по справі № 300/3950/25 була надіслана відповідачу 24.06.2025 засобами поштового зв`язку за адресою його зареєстрованого місця знаходження, однак, кореспонденція повернулась на адресу суду 29.06.2025 з відміткою установи поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 54).
Згідно з частиною 11 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення, яке не вручене адресату з незалежних від суду причин, вважається, що останнє вручене належним чином.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 07.08.2025 по 22.08.2025 згідно наказу від 25.07.2025 № 213-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 58), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.08.2025 по 03.09.2025 згідно наказу від 20.08.2025 № 261-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 58), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.09.2025 по 07.10.2025 згідно наказу від 15.09.2025 № 290-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 58), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 30.10.2025 по 07.11.2025, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи № 300/3950/25, на офіційному сайті Івано-Франківського окружного адміністративного суду 06.11.2025 о 09:29 (https://adm.if.court.gov.ua/sud0970/pres-centr/news/1910762/) розміщено повідомлення з наступним змістом:
"Івано-Франківський окружний адміністративний суд повідомляє ОСОБА_1 (відоме місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про те, що на розгляді в Івано-Франківському окружному адміністративному суді за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Незалежності, буд. 46, 76602, перебуває справа № 300/3950/25 за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у розмірі 211213,66 гривень.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 відкрито провадження по даній адміністративній справі. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.
Інформацію по даній справі учасники справи можуть отримати за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud0970/.
Головуючий суддя у справі Главач І.А." (а.с. 57).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Однак, станом на момент розгляду справи, відзиву чи будь-яких інших заяв від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у позовній заяві, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 25.07.2024 зарахований на перший курс денної форми навчання до Військового коледжу сержантського складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного за спеціальністю 254 "Забезпечення військ (сил)", що підтверджується витягом з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 27-КС від 25.07.2024 (а.с. 16).
З 25.08.2024 солдат ОСОБА_1 прийнятий на військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та призначений курсантом відділення підготовки військового коледжу сержантського складу, що підтверджується витягом з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 58-КС від 25.08.2024 (а.с. 17).
З 25.08.2024 солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення з вечері 25.08.2024, що підтверджується витягом з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 300 від 25.08.2024 (а.с. 18).
25.08.2024 між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Ткачука Павла Петровича та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти про те, що відповідач добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу (навчання) у Військовому коледжі сержантського складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Одним із обов`язків відповідача за даним контрактом є обов`язок відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (а.с. 19).
21.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до начальника навчального курсу із рапортом про клопотання перед вищим командуванням про відрахування відповідача з числа курсантів Військового коледжу сержантського складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. В даному рапорті зазначається, що після дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), відповідач зобов`язується відшкодувати загальну суму визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, в касу або на рахунок Національної академії (а.с. 20).
За змістом аркуша бесіди від 21.04.2025, відповідачу надано роз`яснення Постанови Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", про що свідчить підпис позивача у відповідному рядку аркуша-бесіди (а.с. 21).
За змістом аркуша бесіди від 21.04.2025, відповідачу надано роз`яснення Постанови Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", про що свідчить підпис позивача у відповідному рядку аркуша-бесіди (а.с. 22).
Відповідно до службової характеристики на солдата ОСОБА_1 , відповідач займаній посаді відповідає. Доцільно відрахувати з числа курсантів Військового коледжу сержантського складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) (а.с. 34).
На засіданні педагогічної ради Військового коледжу сержантського складу прийнято рішення про клопотання перед вченою радою Національної академії сухопутних військ про відрахування курсанта ОСОБА_1 з числа курсантів Військового коледжу сержантського складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання педагогічної ради Військового коледжу сержантського складу № 13 від 23.04.2025 (а.с. 24).
За змістом аркуша бесіди від 28.04.2025, відповідачу надано роз`яснення Постанови Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", про що свідчить підпис позивача у відповідному рядку аркуша-бесіди (а.с. 23).
На засіданні вченої ради Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного прийнято рішення про клопотання перед начальником Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про відрахування курсанта ОСОБА_1 з числа курсантів Військового коледжу сержантського складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), що підтверджується копією витягу з протоколу засідання вченої ради Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 15 від 28.04.2025 (а.с. 25).
29.04.2025 солдат ОСОБА_1 відрахований з числа курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) з достроковим розірванням контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах та звільненням із займаної посади, що підтверджується копією витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 24-КС від 29.04.2025 (а.с. 26).
За змістом запису в пункті 9 контракту між позивачем та відповідачем, 29.04.2025 року у зв`язку з відрахуванням з числа курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), наказ № 24-КС від 29.04.2025 (зворотна сторона а.с. 19).
02.05.2025 солдата ОСОБА_1 виключено із списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та всіх видів забезпечення, а з котлового сніданку з сніданку 03.05.2025. Визначено солдату ОСОБА_1 відшкодувати витрати, пов`язані з утриманнням в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в розмірі 211213,66 грн (а.с. 27).
За змістом довідки-розрахунку № 49 від 02.05.2025, на солдата ОСОБА_1 покладено витрати, пов`язані з навчанням, через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), зокрема:
1. Грошове забезпечення в розмірі 164192,83 грн;
2. Продовольче забезпечення в розмірі 28909,68 грн;
3. Речове забезпечення в розмірі 0 грн;
4. Медичне забезпечення в розмірі 272,00 грн;
5. Спожиті комунальні послуги та енергоносії в розмірі 17839,15 грн;
6. Оплата транспортних послуг в розмірі 0 грн.
Загальний розмір витрат за період з 25.08.2024 по 02.05.2025 становить 211213,66 грн.
З довідкою-розрахунком відповідач ознайомлений 02.05.2025, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 28).
Відповідно до розрахунку витрат, пов`язаних з відрахуванням курсантів у ВНЗ, солдату ОСОБА_1 нараховувалося в період навчання грошове забезпечення в розмірах:
вересень 2024 – в розмірі 4586,88 грн;
жовтень 2024 – в розмірі 21788,18 грн;
листопад 2024 – в розмірі 21788,18 грн;
грудень 2024 – в розмірі 21788,18 грн;
січень 2025 – в розмірі 21912,33 грн;
лютий 2025 – в розмірі 21657,98 грн;
березень 2025 – в розмірі 21657,98 грн;
квітень 2025 – в розмірі 21657,98 грн;
травень 2025 – в розмірі 7355,14 грн.
Загальний розмір заборгованості з грошового забезпечення становить 164192,83 грн (а.с. 29).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку подобового утримання на курсанта ОСОБА_1 , розмір подобового забезпечення за період навчання відповідача з 25.08.2024 по 02.05.2025 становить 28909,68 грн (а.с. 30).
Відповідно до довідки, виданої начальником речової служби, розмір заборгованості солдата ОСОБА_1 за речовим забезпеченням за період з 25.08.2024 по 02.05.2025 становить 0 грн (а.с. 31).
Відповідно до довідки-розрахунку, виданої начальником медичної служби, розмір заборгованості солдата ОСОБА_1 за медичним забезпеченням за період з 25.08.2024 по 02.05.2025 становить 272,00 грн (а.с. 32).
Відповідно до довідки-розрахунку, виданої начальником медичної служби, розмір заборгованості солдата ОСОБА_1 за медичним забезпеченням за період з 25.08.2024 по 02.05.2025 становить:
за електроенергію – 5952,82 грн;
тепло та гаряча вода – 9974,12 грн;
водопостачання та каналізація – 1912,21 грн.
Загальна вартість комунальних послуг, спожитих курсантом ОСОБА_1 становить 17839,15 грн (а.с. 33).
За змістом довідки № 878 від 02.06.2025, розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у навчальному закладі за період навчання станом на 02.06.2025 становить 211213,66 грн (а.с. 37).
У зв`язку з тим, що сума заборгованості з відшкодування витрат у зв`язку з навчанням відповідачем добровільно та в повному обсязі не сплачено, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі, також – Закон № 2232-ХІІ, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 3, 4 статті 2 Закону № 2232-XII, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі – вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
За змістом частини 1 статті 25 Закону № 2232-XII, підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з частиною 5 статті 25 Закону № 2232-XII, з громадянами України – курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.
Частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану – за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років – для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини 5 статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років – для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (надалі, також – Порядок № 964).
Пунктами 3, 4, 8 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних із: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг. Витрати відшкодовуються в повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк базової військової служби до вступу в заклад фахової передвищої військової освіти, вищий військовий навчальний заклад, військовий навчальний підрозділ закладу вищої освіти, а також курсантами жіночої статі – за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк базової військової служби, – за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (10 років – для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 і підпункту "в" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", – за весь період навчання. Контроль за відшкодуванням витрат покладається на Міноборони та центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні заклади фахової передвищої військової освіти, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 964, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
На виконання пункту 3 Порядку № 964 спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.
Відповідно до пункту 2.3 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.
Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.
У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
За змістом довідки-розрахунку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 49 від 02.05.2025, на солдата ОСОБА_1 покладено витрати, пов`язані з навчанням, через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), зокрема:
1. Грошове забезпечення в розмірі 164192,83 грн;
2. Продовольче забезпечення в розмірі 28909,68 грн;
3. Речове забезпечення в розмірі 0 грн;
4. Медичне забезпечення в розмірі 272,00 грн;
5. Спожиті комунальні послуги та енергоносії в розмірі 17839,15 грн;
6. Оплата транспортних послуг в розмірі 0 грн.
Загальний розмір витрат за період з 25.08.2024 по 02.05.2025 становить 211213,66 грн.
З довідкою-розрахунком відповідач ознайомлений 02.05.2025, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 28).
Матеріалами справи підтверджується погодження між сторонами вказаної суми витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 964, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних із: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг.
Порядок розрахунку витрат встановлюється Міноборони та центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані заклади фахової передвищої військової освіти, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 964, витрати відшкодовуються в повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк базової військової служби до вступу в заклад фахової передвищої військової освіти, вищий військовий навчальний заклад, військовий навчальний підрозділ закладу вищої освіти, а також курсантами жіночої статі - за весь період навчання.
Згідно пунктом 2.1 Порядку № 964, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.
При цьому у разі укладення контракту про здобуття освіти у вищому військовому навчальному закладі на курсанта покладаються відповідні обов`язки відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 1934-XII.
Так, з конструкції частини 10 статті 25 Закону № 1934-XII висновується, що дія цієї норми розповсюджується на дві категорії осіб, тобто, на курсантів, які достроково розривають контракт та на осіб офіцерського складу, які звільняються протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу. При цьому обов`язок щодо відшкодування витрат за навчання саме у курсантів в разі дострокового розірвання контракту не залежить від пункту за яким особу звільнено з військової служби.
Матеріалами справи підтверджується, що за умовами укладеного між університетом і відповідачем контракту, останній зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною 10 статті 25 Закону № 2232-XII.
Отже, відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі попередньо передбачено умовами Контракту, укладеного між Міністерством оборони України (в особі університету) і відповідачем. Тобто відповідач, підписавши цей Контракт, узяв на себе зобов`язання щодо відшкодування витрат (коштів) державі в разі дострокового розірвання Контракту та був заздалегідь поінформований щодо цього питання.
Як встановлено судом, відповідач був відрахований з вищого військового навчального закладу у зв`язку з небажанням продовжувати навчання (за власним бажанням).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (надалі, також – ЄСПЛ) як джерело права.
Так, у справі "Chitos проти Греції" (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.
ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.
Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.
У справі "Lazaridis проти Греції" (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121321,72 євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.
ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.
Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.
В аналогічній справі "Charalambos Pierrakos проти Греції" (рішення від 26 травня 2020 року, заява № 51743/17) ЄСПЛ постановив, що обов`язок медичних працівників, які хотіли б покинути збройні сили держави до закінчення терміну служби, виплачувати державі певні суми відшкодування витрат на навчання є повністю виправданим з урахуванням привілеїв, якими вони користуються в порівнянні зі студентами в галузі цивільної медицини. Особі, яка зараховується на навчання до військового закладу освіти, відомо, що у разі безкоштовного навчання, виплати винагороди за службу та у зв`язку з військовим статусом, вона зобов`язується служити в армії протягом відповідного періоду після закінчення навчання. Такий обов`язок відповідає загальновизнаній меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме військові абітурієнти, які вивчали медицину та здобували відповідну спеціалізацію мали можливість займатися приватною медичною практикою. Таким чином, принцип відшкодування (викупу) решти років служби не порушує принцип пропорційності (дивитись згадувану вище справу "Chitos проти Греції", п.п. 92-100). Ці міркування застосовні і в даному випадку.
У справі "Yanaюэk проти Туреччини" (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.
Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.
Тож враховуючи норми національного законодавства та усталену практику ЄСПЛ у розгляді подібних спорів можна дійти висновку, що обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою "покарання", становить заборонену цим положенням "примусову чи обов`язкову працю". Варто врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити "примусову працю" від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. У протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття "непропорційний тягар" та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції.
Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.
Стаття 2 Протоколу № 1 до Конвенції захищає та гарантує загальне особисте право особи на освіту. Держави не зобов`язуються організовувати за власний кошт або субсидувати освіту визначеного виду або рівня. Водночас, держава не зобов`язана виключно утримуватись від порушень цього права, а несе й відповідні позитивні зобов`язання, аби забезпечити дотримання права, захищеного статтею 2 Протоколу № 1 до Конвенції. Відповідні обмеження не повинні звужувати згадане право настільки, щоб порушити його сутність і позбавити його ефективності. Такі обмеження мають бути передбачуваними для зацікавленої особи і переслідувати законну мету.
За такого правового підходу ЄСПЛ, який кореспондує усталеній та послідовній практиці Верховного Суду у справах аналогічної категорії, підхід до вирішення спорів щодо відшкодування особами, які навчаються у вищих військових навчальних закладах за рахунок державного бюджету, витрат на їх навчання у зв`язку з невиконанням ними умов договору (контракту) має бути однаковим, інший підхід може призвести до дискримінації.
Суд зазначає, що доказів добровільного відшкодування витрат на утримання у зв`язку з навчанням ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Зважаючи на викладене, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом стягнення на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 211213,66 грн.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
В даній справі докази понесення витрат щодо залучення свідків та проведення експертиз не надано, тому витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом у даному рішенні відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (код ЄДРПОУ 08410370, вул. Героїв Майдану, буд. 32, м. Львів, 79026) витрати, пов`язані з утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у загальному розмірі 211213 (двісті одинадцять тисяч двісті тринадцять) гривень 66 (шістдесят шість) копійок. 
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Позивачу копію рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (код ЄДРПОУ 08410370, вул. Героїв Майдану, буд. 32, м. Львів, 79026);
відповідач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Суддя  Главач І.А.