ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/1544/25 
Провадження №2/477/317/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року  м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області
у складі: головуючої - судді Саукової А.А., 
із секретарем судового засідання –Котовою О.Д.,
за участі:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Воскресенської селищної ради про визнання права власності,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача – ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся із позовною заявою про визнання право власності, в якій позивач просить визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на садовий будинок літ.А-2, побудований у 1990 році, загальною площею 36,4 кв.м., душ літ. Б, загальною площею 5,9 кв.м., побудований у 2000 році, сарай літ. В, загальною площею 8,6 кв.м., побудований у 1990 році, замощення літ. І, загальною площею 17,0 кв.м., огорожа №2, загальною площею 44,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та становить собою окрему цілу одиницю майнового права з окремою адресою.
Позов обґрунтовує тим, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки придбала на праві власності у ОСОБА_3 земельну ділянку АДРЕСА_2 Жовтневого району Миколаївської області), площею 0,0485 га, кадастровий номер якої 4823381300:02:000:0327, цільове призначення - для індивідуального садівництва. Згідно з пунктом 2.3. зазначеного договору купівлі - продажу земельної ділянки, ОСОБА_2 сплачено вартість земельної ділянки у сумі 24250,00 грн. до підписання договору.
Відповідно до договору купівлі - продажу від 18.12.2019 року вищевказаної земельної ділянки, зареєстрованого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, земельна ділянка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №908158, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 04 лютого 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010801500431.
Згідно з пунктом 1.1. договору купівлі - продажу від 18.12.2019 на земельній ділянці

АДРЕСА_1 - відсутні будь які будівлі, огорожі та споруди.
 На момент здійснення правочину у вигляді договору купівлі - продажу земельної ділянки від 18.12.2019, за продавцем не зареєстровано право власності на садовий будинок та господарські споруди, розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер якої 4823381300:02:000:0327.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно
№437257769 відсутня інформація про реєстрацію речових прав на будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , а також відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №437251956 відсутня інформація про реєстрацію речових прав на будівлі та споруди за адресою: 
АДРЕСА_3 , що свідчить про те, що на момент вчинення правочину у вигляді укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки за продавцем не були зареєстровані речові права на спірний садовий
будинок.
Відповідно до технічного паспорту від 13 жовтня 2021 року виготовленим Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_2 на садовий (дачний) будинок, розташований за адресою:
 АДРЕСА_1 , садовий будинок літ.А-2, побудований у 1990 році, загальною площею 36,4 кв.м., душ літ. Б, загальною площею 5,9 кв.м., побудований у 2000 році, сарай літ. В, загальною площею 8,6 кв.м., побудований у 1990 році, замощення літ. І, загальною площею 17,0
кв.м., огорожа №2, загальною площею 44,4 кв.м.
Згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ
України №304 від 13.06.2012, зареєстрованого в Мін?юсті України 09.07.2012 за 4.
№1132/21444, садовий будинок літ.А-2, побудований в у 1990 році, загальною площею 36,4 кв.м., сарай літ. В, загальною площею 8,6 кв.м., побудований у 1990 році за адресою: АДРЕСА_1 - не є самочинним будівництвом, не підлягає прийняттю в експлуатацію.
 Крім того, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 07.06.2017 за №406, душ літ. Б, загальною площею 5,9 кв.м., побудований у 2000 році, замощення літ. І,
загальною площею 17,0 кв.м., огорожа N?2, загальною площею 44,4 кв.м. не
потребують окремого оформлення та не підлягають прийняттю в експлуатацію.
Водночас, до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 18.12.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу не внесена інформація стосовно розміщення на вказаній земельній ділянці садового будинку та
споруд господарського призначення.
Таким чином, позивач просить визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на садовий будинок літ.А-2, побудований у 1990 році, загальною площею 36,4 кв.м., душ літ. Б, загальною площею 5,9 кв.м., побудований у 2000 році, сарай літ. В, загальною площею 8,6 кв.м., побудований у 1990 році, замощення літ. І, загальною площею 17,0 кв.м., огорожа №2, загальною площею 44,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та становить собою окрему цілу одиницю майнового права з окремою адресою.
Представник позивача – адвокат Орловський М.А. в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити, вказав, що ОСОБА_2 не є забудовником даного садового будинку, а купила земельну ділянку вже з будинком, до попереднього власника (продавця) з питанням оформлення будинку не зверталась, просив визнати за ОСОБА_2 право власності на садовий будинок літ.А-2, побудований у 1990 році, загальною площею 36,4 кв.м., душ літ. Б, загальною площею 5,9 кв.м., побудований у 2000 році, сарай літ. В, загальною площею 8,6 кв.м., побудований у 1990 році, замощення літ. І, загальною площею 17,0 кв.м., огорожа №2, загальною площею 44,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач Воскресенська селищна в судове засідання не з`явилась, представник селищної ради надала заву про відсутність заперечень щодо задоволення заявлених вимог позивача та можливість розгляду справи без присутності її представника.
Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_2 (Позивач) на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки придбала на праві власності у ОСОБА_3 земельну ділянку АДРЕСА_2 Жовтневого району Миколаївської області), площею 0,0485 га, кадастровий номер якої 4823381300:02:000:0327, цільове призначення - для індивідуального садівництва. Згідно з пунктом 2.3. зазначеного договору купівлі - продажу земельної ділянки, ОСОБА_2 сплатила вартість земельної ділянки у сумі 24250,00 грн. до підписання договору.
Відповідно до договору купівлі - продажу від 18.12.2019 року вищевказаної земельної ділянки, зареєстрованого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, земельна ділянка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №908158, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 04 лютого 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010801500431.
Згідно матеріалів справи садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - побудований у 1990 році. Отже, спірний садовий будинок побудований первинним власником земельної ділянки.
Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Разом з тим, враховуючи наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України №304 від 13.06.2012, зареєстрованого в Мін?юсті України 09.07.2012 за 4.
№1132/21444, садовий будинок, побудований в у 1990 році за адресою: АДРЕСА_1 - не є самочинним будівництвом, не підлягає прийняттю в експлуатацію, отже є майном, належним продавцеві, право власності на яке не зареєстроване.
Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як вбачається з договору купівлі продажу 18.12.2019 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 , зареєстрованого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, в реєстрі за №2777, продавалась земельна ділянка АДРЕСА_2 Жовтневого району Миколаївської області), площею 0,0485 га, кадастровий номер якої 4823381300:02:000:0327, цільове призначення - для індивідуального садівництва. Садовий (дачний) будинок об`єктом договору купівлі- продажу не був.
Разом з тим, суд зазначає, що належним відповідачем у даних правовідносинах має бути сторона у договорі купівлі –продажу.
Як зазначив представник позивача, до власника будинку та земельної ділянки з позовом вони не звертались.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
За вимогами статей 51, 175 ЦПК України позивач визначає відповідача у справі. Суд не вправі з власної ініціативи і без клопотання позивача залучати до участі у справі співвідповідача чи замінювати неналежного відповідача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 р. у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 р. у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 р. у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 р. у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 р. у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 р. у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 р. у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 р. у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 р. у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 р. у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 р. у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 р. у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 р. у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).
Воскресенська селищна рада Миколаївської області не є учасником правовідносин та не має особистої і безпосередньої заінтересованості в предметі спору.
Отже, пред`явлення позову до Воскресенської селищної ради Миколаївської області не відповідає змісту права та характеру правовідносин, що виникли фактично.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 р. у справі № 523/9076/16-ц.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 р. в справі № 637/228/17 (провадження № 61-36198св18) зроблено висновок, що сільська рада не є належним відповідачем у справі про визнання заповіту недійсним та/або нікчемним.
Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача.
Представник позивача – адвокат Орловський М.А. правом заміни відповідача не скористався
З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача та клопотання про заміну відповідача належним відповідачем чи залучення співвідповідача не подано, у задоволені позову слід відмовити.
Відмова у задоволенні позову не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з відповідним позовом до належного відповідача.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, 
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Воскресенської селищної ради про визнання права власності - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 08 травня 2026 року через перебування судді на лікарняному, періодичні відключення електропостачання, які застосовуються з листопада 2025 року відповідно до встановлених графіків погодинних відключень ПАТ «Миколаївобленерго». 

Суддя           А.А. Саукова