справа № 755/730/24
головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
провадження № 22-ц/824/786/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

11 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
У січні 2024 року ТОВ «МГ-Сервіс» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд: стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30 495 грн 28 коп., інфляційні нарахування у розмірі 6 6922 грн 64 коп. та 3% річних у розмірі 2 346 грн 66 коп.
Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «МГ-Сервіс» є балансоутримувачем житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі акта приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, укладеного між ТОВ «Будівельно-сервісна компанія «Україна» та ТОВ «МГ-Сервіс» 18 травня 2009 року.
ОСОБА_1 є власником паркомісця № НОМЕР_1 у підземному паркінгу багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
ТОВ «МГ-Сервіс» надано послуги з утримання підземного паркінгу у житловому багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 . Відповідач не оплачував надані послуги у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2023 року становить 30 495 грн 28 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року позов ТОВ «МГ-Сервіс» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МГ-Сервіс» заборгованість у розмірі 11 540 грн 34 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МГ-Сервіс» 3 % річних у розмірі 708 грн 26 коп. та 2 252 грн 96 коп. інфляційної складової боргу, а всього 2 961 грн 22 коп.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МГ-Сервіс» судовий збір у розмірі 2 684 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час ухвалення рішення судом встановлено пропущення строків позовної давності, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання підземного паркінгу підлягає стягненню в межах позовної давності, а саме: з січня 2021 року у розмірі 11 540 грн 34 коп., 3 % річних у розмірі 708 грн 26 коп. та 2 252 грн 96 коп. інфляційної складової боргу.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Богуцького І.О. про стягнення понесених судових витрат.
Стягнуто з ТОВ «Експрес страхування» (код ЄДРПОУ 34807197) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 166 грн. 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «МГ-Сервіс» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач просив у позовній заяві стягнути заборгованість за надані послуги з утримання підземного паркінгу за період з 01 квітня 2017 року по 01 жовтня 2023 року у розмірі 30 495 грн 28 коп.
Судом першої інстанції застосовано строк позовної давності з 05 січня 2021 року.
Карантин в Україні безперервно діяв у період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року та на час його дії строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені Законом України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року.
Вказує, що на дату подання позовної заяви про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання підземного паркінгу позовна давність не була такою, що сплинула.
Воєнний стан введений 24 лютого 2022 року і триває на теперішній час, а в період його дії строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦПК України продовжуються на строк його дії.
Зазначає, що таким чином ТОВ «МГ-СЕРВІС» звернулось з позовною заявою про стягнення заборгованості у межах строку позовної давності.
Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року оскаржується позивачем в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у цій частині.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2009 року ТОВ «МГ-Сервіс» та ТОВ «Будівельно-сервісна компанія «Україна» складений акт приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, згідно з яким ТОВ «Будівельно-сервісна компанія «Україна» передало, а ТОВ «МГ-Сервіс» прийняло на баланс будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 у підземному паркінгу багатоквартирного будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , на підставі договору міни машиномісць від 08 грудня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі № 5132, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М.
Відповідно до розрахунку наданого позивачем у  ОСОБА_1 за період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року виникла заборгованість за послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки у розмірі 30 495 грн 28 коп., інфляційні нарахування у розмірі 6 6922 грн 64 коп. та 3% річних у розмірі 2 346 грн 66 коп.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Згідно з частиною 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.
Отже, власник нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку у вигляді машиномісця у вбудованому підземному паркінгу також несе обов`язок з витрат на утримання цієї автостоянки.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель та виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до частин 1, 2 статті 12 даного Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (частина 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий же правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).
В силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відсутність укладеного договору не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані їй послуги з утримання машиномісця, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку зі специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно).
Відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості наданий позивачем та власний розрахунок не надано.
Також відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за надані послуги у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі №212/10834/21 було зроблено наступний висновок, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
Згідно з частин 2, 3 статті 263 ЦК України у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 був введений карантин (дата набрання чинності 12 березня 2020 року), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМ України до 30 червня 2023 року.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 зазначено, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 03 серпня 2021 року. Тобто строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а тому слідує, що на момент звернення позивача з цим позовом, строк позовної давності не закінчився.
Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, статтями 257-259 ЦК України.
Так, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України.
Отже, керуючись пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України від 12 березня 2020 року, а воєнний стан - від 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за надання послуг з утримання підземного паркінгу борг нараховується з 01 квітня 2017 року.
З матеріалів справи вбачається, що з позовом ТОВ «МГ-Сервіс»звернулась до суду у січні 2024 року, разом з тим у спірний період на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, а також враховуючи введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, - колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернувся до суду із позовом у межах продовженого Законом строку позовної давності.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2017 року по січень 2021 року є помилковими.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 220 грн 80 коп.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

Викласти резолютивну частину рішення у такій редакції:
Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» заборгованість за надані послуги з утримання підземного паркінгу за період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року у розмірі 30 495 грн 28 коп., інфляційні нарахування у розмірі 6 6922 грн 64 коп. та 3% річних у розмірі 2 346 грн 66 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Сервіс» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 220 грн 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська