Провадження № 2/641/286/2026 	Справа № 641/9421/21 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 червня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Музиченко В.О.,
за участю секретаря судового засідання Микитюк В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/9421/21 за позовом КП "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

КП "Харківські теплові мережі" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання станом на 01.11.2021 року у розмірі 85742,32 , з 01.08.2021 року по 31.10.2021 року 3% річних у розмірі 1450,46 грн., інфляційні витрати у розмірі 3451,37 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість станом на 01.11.2021 року у розмірі 85742,32 , з 01.08.2021 року по 31.10.2021 року нараховані 3% річних у розмірі 1450,46 грн., інфляційні витрати у розмірі 3451,37 грн. 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.04.2025 року скасовано зачне рішення у вказаній цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності. 
Відповідачем ОСОБА_1 подані заперечення проти позову в яких від просив у задоволенні позову відмовити з підстав відсутності між сторонами укладеного договору ро надання послуг. Послуги він отримувати не міг в зв`язку із постійним проживанням в іншому населеному пункті. ОСОБА_2 не є членом їх родини, чому вона включена до числа боржників разом з ними незрозуміло. На даний час за рішенням суду з його сина в повному обсязі стягнуто заборгованість на користь КП «ХТМ». В зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог просив у задоволенні позову відмовити, здійснити поворот виконання рішення суду. Відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.
Згідно відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг опалення та гарячої води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 .
З відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежа вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 , споживач ОСОБА_1 , місячний тариф на опалення розраховується на підставі площі квартири за 1 кв.м. Розрахунок вартості підігріву гарячої води здійснюється у розрахунку на 1 особу, таким чином твердження відповідача, що відповідач ОСОБА_2 зазначена позивачем для збільшення розміру заборгованості не відповідають дійсності, оскільки нарахування за вказаною адресою за послуги з теплопостачання здійснюється з розрахунку площі приміщення (квартири), а гаряче водопостачання розраховується на одну особу. 
За період з 01.08.2001 по 31.10.2021 р. відповідачі не сплатили за опалення та гарячу воду 85742,32 грн., що підтверджено наданим розрахунком. 
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі – Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 р. № 1407 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За положенням ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005р.№ 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово -комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово -комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Діючим законодавством України не передбачено випадків, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги.
При вирішення даної справи, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у постанові від 20.04.2016 року справа № 6-2951цс15, Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 року справа № 334/2789/15-ц.
Таким чином, відповідачі є споживачами житлово - комунальних послуг, які надає КП «Харківські теплові мережі».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію з 01 травня 2019 року), встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частин 1, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Разом з цим, частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.
За положенням п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.
Також, за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Дієздатні особи, які проживають та\або зареєстровані у житлі споживача користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (пункт 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
З огляду на викладене, нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг зобов`язані не тільки власники квартири, а й особи місце проживання яких, у цій квартирі, зареєстровано у встановленому порядку.
Також матеріали справи не містять відомостей, що відповідачі звертались до КП «ХТМ» з заявами про зміну фактичного місця проживання; належного документального підтвердження проживання за іншою адресою у спірний період. 
Відповідач за умови не проживання у квартирі та не користування послугами, які надає КП «Харківські теплові мережі», зобов`язані були проінформувати про це позивача як виконавця комунальних послуг. Однак доказів, що вони виконали такий обов`язок, суду не надано, а тому позивачем законно нараховувалися кошти за послуги з теплопостачання та підігрів гарячої води. 
При цьому суд не враховує аргумент відповідача, що непроживання за адресою реєстрації, за якою стягується заборгованість за теплопостачання, звільняє його від обов`язку сплачувати за дані комунальні послуги, що безпосередньо спростовується положеннями п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Ця норма закону позбавляє права споживача на неоплату вартості комунальних послуг у вигляді постачання теплової енергії у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні. Отже, оплата послуг з постачання теплової енергії покладається на всіх споживачів незалежно від фактичного користування житлом.
З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконував, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, розмір якої підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості.
Таким чином розмір заборгованості, яка має бути стягнена з відповідачів складає 85742,32 грн.
Згідно ст. 68 ЖК України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875 - IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У ст. 541 ЦК України визначено поняття солідарного зобов`язання. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь - кого з них окремо.
Заборгованість по оплаті комунальних послуг підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, оскільки повнолітні члени сім`ї наймача в силу ст. 64 ЖК України несуть солідарну відповідальність по зобов`язаннях, що випливають з договору найма житлового приміщення.
У ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.
У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховані за надані послуги інфляційні витрати в сумі 3451,37 грн. та 3% річних 1450,46 грн.
Крім того, матеріали справи містять відомості, що станом на теперішній час заборгованість, яку просив стягнути позивач, у повному обсязі стягнута з відповідача ОСОБА_3 у примусовому порядку. 
Вказані обставини підтверджуються квитанціями АТ «Універсал банк» від 29.04.2024 р. на суму 100762,02 грн. та від 01.05.2024 р. на суму 478,86 грн. Згідно роздруківки з реєстру виконавчих проваджень, вбачається, що виконавче провадження № 74836438 відносно боржника - ОСОБА_1 , стягувач - КП «Харківські теплові мережі», завершено.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» були заявлені обґрунтовано, однак в зв`язку із повним виконанням рішення суду у задоволенні позову слід відмовити. 
Відповідач ОСОБА_1 просить здійснити поворот виконання рішення суду.
Згідно з ч. 1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Відповідно до ч. 5 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
Згідно з ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Конституційний Суд України в п. 3.2 рішення від 02 листопада 2011 року справа № 1-25/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 N 3-рп/2003, "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).
Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.
За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.
Поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду.
Оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суд повинен задовольнити відповідну заяву та повернути відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених статтею 445 ЦПК України , яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.
Таким чином, оскільки рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.02.2023 р. фактично виконано, разом з тим зазначене заочне рішення скасовано ухвалою суду та під час розгляду справи після скасування судового рішення суд дійшов до висновку, що з відповідачів має бути стягнено 90644,15грн., тому відсутні підстави для повороту виконання рішення суду. Крім того, кошти були стягнені з відповідача ОСОБА_3 , а останній з клопотанням про поворот виконання рішення суду не звертався.
Згідно з ч. ч.1, 3 ст.138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59 витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
Пунктом 14 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.
Отже, сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02лютого 2011року №98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59.
Водночас, вказані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 вказав, що вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат.
Відповідачем ОСОБА_1 надано суду розрахунок транспортних витрат, однак на підтвердження понесених витрат не надано жодного доказу, тому заявлена вимога задоволенню не підлягає.
Також відповідач заявив, що позивачем йому спричинена як матеріальна так і моральна шкода, суд роз`яснює відповідачу, що він не позбавлений права звернутись до суду із позовом про відшкодування спричиненої йому шкоди.
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 138, 141, 263-265, 268, 273, 444 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову КП "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач – Комунальне підприємства «Харківські теплові мережі», код ЄДРПОУ 31557119, м. Харків, вул. Мефодіївська,11.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 . 
Відовідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 , , АДРЕСА_1 . 

Суддя В.О.Музиченко