ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10098/20 Суддя (судді) першої інстанції: Скільський І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Попової О.Г.,
суддів: Говоруна О.В. та Чуприни О.В.,
при секретарі: Кущенко К.В.,
представника позивача Батріна С.В.
представника відповідача Сусло Л.А.
представника третьої особи Черненко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національне агентство України з питань державної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі по тексту також - відповідач) в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 № 391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на державній службі.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825 (в редакції Закону №3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа №826/16516/17 передана на розгляд та вирішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2026 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову, у якій зазначено наступні вимоги:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 №391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 »; 
- поновити ОСОБА_1 на державній службі, зарахувати за штат Державної служби України з безпеки на транспорті;
- забезпечити переведення ОСОБА_1 на вакантну посаду державної служби відповідно до вимог законодавства, шляхом пропонування позивачеві посади відповідної категорії (включно категорії А);
- стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив із того, що дії відповідача у процедурі припинення державної служби вчинені у спосіб та в порядку, що передбачені Законом №889-VIII, а відтак відсутні правові передумови для скасування наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 №391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 ».
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції проігнорував, що зміни до Закону України «Про державну службу» ст.87-1 прийняті вже під час перебування позивача на посаді державного службовця категорії «А» та оформлення трудових правовідносин, а тому, на його думку, застосування положень статті 87-1 Закону України «Про державну службу» можливе лише до державних службовців категорії «А», які були призначені на посаду за правилами діючого закону. Крім того, позивач звертає увагу, що його звільнено з посади в період перебування у відпустці. Оскаржуваним наказом припинено державну службу в період його тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам КЗпП. Також, позивач вказав на порушення Державною службою України з безпеки на транспорті порядку припинення державної служби, оскільки в період з вересня 2019 і до моменту припинення державної служби позивачу не пропонувалось переведення на будь-яку з існуючих посад державної служби. 
З цих та інших підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити його адміністративний позов в повному обсязі. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 відкрито апеляційне провадження та витребувано матеріали адміністративної справи з Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2026 призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 
08.04.2026 від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» Закон України «Про державну службу» доповнено статтею 87-1, в якій визначені додаткові підстави припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення. Звернув увагу, що у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999№1-р/п вказано, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання чинності і припиняється з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Оскільки подія і факт звільнення позивача з посади державної служби відбувся у день набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» 25.09.2019, тому на переконання відповідача, доводи позивача про порушення права на працю не знаходять свого законодавчого підтвердження. Щодо припинення державної служби у період тимчасової непрацездатності, представник відповідача зазначив, що позивач проінформував відповідача про тимчасову непрацездатність вже після прийняття оскаржуваного наказу. Положення статті 87-1 Закону України «Про державну службу» не передбачають можливості продовження перебування на державній службі державних службовців, звільнених з посад державної служби категорії «А» та зарахованих поза штат відповідного державного органу, більше шести місяців з дня такого звільнення, а також не містять обмежень щодо звільнення державного службовця за вказаною статтею в період його тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці.
Також, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 жодним чином не відреагував на три запропоновані вакансії державної служби, отже припинення державної служби без виплати вихідної допомоги було правомірним. Водночас, позивач під час перебування поза штатом не з`являвся на роботу протягом тривалого часу, що підтверджується табелями обліку робочого часу та відповідними актами, та враховуючи приписи статті 87-1 Закону № 889-VIII (у тому числі, щодо граничного строку перебування поза штатом), свідчить про його недобросовісну поведінку. 
Отже, на думку Державної служби України з безпеки на транспорті, судом вірно застосовано норми процесуального і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму судовому рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.
10.04.2026 від Національного агентства України з питань державної служби надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа вказала, що розпорядження № 828-р було предметом оскарження в справі № 640/20074/19 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку. За результатами розгляду справи №640/20074/19 Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято рішення від 28.04.2021, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 640/20074/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Також постановою Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №640/20074/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Судами досліджено всі обставини справи №640/20074/19 та встановлено правомірність прийняття розпорядження № 828-р, зокрема, досліджувалось питання звільнення ОСОБА_1 на підставі статті 87-1 Закону № 889-VIII. Також представник третьої особи вказав, що на виконання частини 4 статті 87-1 Закону та згідно з Порядком №27-20 НАДС листом від 20.03.2020 №2413/20-20 було надіслано 3 пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби для ознайомлення з ними ОСОБА_1 . Вказані пропозиції Укртрансбезпекою направлялись позивачу і оскільки згоди щодо зайняття запропонованих вакантних посад ним надано не було, то у відповідача і не було підстав для виплати вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою. Щодо доводів позивача про те, що наказ №391-к не міг бути прийнятий в період його тимчасової непрацездатності, представник третьої особи зазначила, що рішення про звільнення позивача було прийнято розпорядженням № 828-р, тобто 25 вересня 2019 року. Наказом № 391-к приймалось рішення лише про припинення державної служби у зв`язку з закінченням максимального шестимісячного терміну перебування державного службовця поза штатом державного органу з дня звільнення. Положення статті 87-1 Закону № 889-VIII є нормами імперативного характеру, а законодавством не передбачено жодних умов, за наявності яких шестимісячний термін передбачений вказаною статтею було б можливо продовжити. Враховуючи наведене вважає, що Укртрансбезпека, видаючи наказ № 391-к, діяла єдиним можливим правомірним шляхом, а зазначений наказ видано в межах та в спосіб визначені законом та відсутні підстави для його скасування.
Також Національне агентство України з питань державної служби зазначило, що в апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору. Апеляційна скарга є надуманою, безпідставною, необґрунтованою, сформованою лише на припущеннях та власних домислах ОСОБА_1 та такою, що не підлягає задоволенню.
У судове засідання на розгляд справи судом апеляційної інстанції з`явився представник позивача Батрин С.В., який надав свої пояснення. 
Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні викладали свої пояснення. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. 
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 295-р «Про призначення ОСОБА_1 Головою Державної служби України з безпеки на транспорті» Ноняка Михайла Васильовича призначено Головою Державної служби України з безпеки на транспорті.
25.09.2019 Міністр Міністерства інфраструктури України звернувся до Прем`єр - міністра України листом № 2836/10/14-19 у якому клопотав щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Укртрансбезпеки відповідно до частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу». Даний лист містив біографічну довідку щодо позивача та проект розпорядження на звільнення позивача з посади.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» позивача звільнено з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно до частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу».
Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 1727-К від 26.09.2019 «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р», оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті». Припинено виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка Михайла 15.10.2019, відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», з одночасним зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті.
Надалі, відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті», 15.04.2020 Державною службою України з безпеки на транспорті видано наказ № 391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 », яким припинено державну службу ОСОБА_1 та 15.04.2020 зарахованого за штат Державної служби України з безпеки на транспорті. Фінансово-економічному управлінню наказано здійснити розрахунки згідно з законодавством та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 16.10.2019 по 15.04.2020 у кількості 15 календарних днів. Підставами для такої виплати вказано: 
- наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 № 1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року № 828-р»;
- наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 22.10.2019 № 1837-к «Про внесення зміни до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 № 1727-к»;
- лист Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.03.2020 № 510/09-2/14-20.
Вважаючи наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 391-к від 15.04.2020 «Про припинення державної служби ОСОБА_1 » протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 2 статті 1 Закону № 889-VIII визначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 889-VII встановлюються такі категорії посад державної служби: категорія «А» посад державної служби (вищий корпус державної служби) віднесено посади: Керівника Апарату Верховної Ради України та його заступників; керівника апарату (секретаріату) постійно діючого допоміжного органу, утвореного Президентом України; Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств; керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників; керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів та їх заступників, керівників секретаріатів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та їх заступників, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників; керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, та їх заступників.
За змістом статті 34 Закону № 889-VIII призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України. Строкове призначення на посаду здійснюється у разі: призначення на посаду державної служби категорії «А» - на п`ять років, якщо інше не передбачено законом, з правом повторного призначення без обов`язкового проведення конкурсу на ще один строк або переведення на рівнозначну або нижчу посаду до іншого державного органу.
Частиною 1 статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України.
Припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені ст.87 Закону № 889-VIII.
19 вересня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", яким доповнено ст.87-1 Закону № 889-VIII. 
Таким чином Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" фактично запроваджено реформування системи державної служби, у зв`язку із чим до низки законодавчих актів, зокрема до Закону № 889-VIII, були внесені зміни щодо розширення переліку підстав припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення.
Стаття 87-1 Закону № 889-VIII визначала додаткові підстави припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення
Так, відповідно до частини 1 вказаної статті крім підстав, передбачених статтею 87 цього Закону, суб`єкт призначення може прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи, за поданням Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.
Законодавець, наділяючи КМУ повноваженнями щодо звільнення з посади державних службовців категорії «А» відповідно до статті 87-1 Закону № 889-VIII, передбачив в цій нормі дискрецію, яка обмежена процедурою звільнення, визначеною частиною першою цієї статті.
Тому колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника в касаційній скарзі, що в положеннях статті 87-1 Закону № 889-VIII простежується дискримінаційний підхід стосовно підстав та порядку звільнення з посади державного службовця категорії «А», оскільки встановлення статтею 87-1 Закону № 889-VIII додаткових підстав припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення зумовлено виключно особливостями статусу відповідних державних службовців.
Згідно з частиною 2 статті 87-1 Закону № 889-VII державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті.
Відповідно до частини 4 статті 87-1 Закону № 889-VII протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, погодженою з відповідним суб`єктом призначення, державний службовець за його згодою може бути переведений на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу.
Частиною 5 статті 87-1 Закону № 889-VII передбачено - якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державному службовцю не запропоновано переведення відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, з виплатою вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою.
Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державний службовець тричі відмовився від переведення на іншу посаду відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, без виплати вихідної допомоги (частина 6 статті 81-1 Закону № 889-VII).
Організацію, повноваження і порядок діяльності КМУ визначає Закон України від 27 лютого 2014 року №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794-VII, тут і далі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Повноваження Кабінету Міністрів України визначені ст. 21 Закону № 794-VII.
Так, відповідно до частини 7 статті 21 Закону № 794-VII визначено, що Кабінет Міністрів України призначає на посаду: державних секретарів міністерств, керівників та заступників керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, відповідно до законодавства про державну службу; перших заступників і заступників міністрів - за поданням Прем`єр-міністра України. Звільнення зазначених осіб здійснюється Кабінетом Міністрів України в порядку та з підстав, передбачених законами України «Про Кабінет Міністрів України», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про державну службу».
Координація роботи, завдання, повноваження, організація діяльності, здійснення повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті регламентовано Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі по тексту Постанова КМУ № 103)
Пунктом 1 Постанова КМУ № 103, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Центральні органи виконавчої влади, яким являється Державна служба України з безпеки на транспорті, утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством, що визначено статтею 16 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон № 3166-VI).
Положеннями частин 1 та 3 статті 19 Закону № 3166-VI визначено, що керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України. Керівник центрального органу виконавчої влади звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України або міністра, який спрямовує та координує діяльність такого органу. Керівник центрального органу виконавчої влади та його заступники є державними службовцями.
Судом встановлено що прийняттю оскаржуваного наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 391-к від 15.04.2020 «Про припинення державної служби ОСОБА_1 » передувало прийняття 25.09.2019 Кабінетом Міністрів України розпорядження №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» відповідно до частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу» та 26.09.2019 Держаною служби України з безпеки на транспорті наказу № 1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті», припинення виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка Михайла 15 жовтня 2019 року з одночасним зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті.
Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» та наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 № 1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р оскаржувались позивачем в судовому порядку - справа № 640/20074/19.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/20074/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р, наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 № 1727-к, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 640/20074/19 (адміністративне провадження № К/9901/29973/21), касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №640/20074/19 залишено без змін.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому постанова Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 640/20074/19 є обов`язковою для застосування під час розгляду даної справи.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до офіційного тлумачення Конституційного Суду України (рішення від 09.02.1999 3 1-рп/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України а саме: закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто, до події або факту має застосовуватись той закон, під час дії якого вони настали. Оскільки видання розпорядження про звільнення № 828 відбулось 25.09.2019, то саме редакція Закону № 889-VIII, яка діяла станом на 25.09.2019, підлягала обов?язковому виконанню.
3 огляду на зазначене, колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що норми ст. 87-1 Закону № 889-VIII можуть застосовуватись виключно до осіб, які були прийнятті на державну службу під час дії такої норми. 
Суд при розгляді справи оцінює законність рішення суб?єкта владних повноважень виходячи з діючої нормативної бази, яка існувала саме на момент прийняття такого рішення. Будь-які подальші законодавчі зміни не мають зворотної дії та не анулюють правомірність актів, прийнятих у період чинності попередніх норм. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що припинення державної служби позивача відбулось у повній відповідності до закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин.
Враховуючи висновки судів під час розгляду справи № 640/20074/19, колегія суддів погоджується з викладеним в рішенні суду першої інстанції що Державною службою України з безпеки на транспорті правомірно, у відповідності до вимог статті 87-1 Закону №889-VIII 15.04.2020 (через шість місяців з дня звільнення з посади), прийнято наказ №391-к, про припинення державної служби ОСОБА_1 , зарахованого за штат Державної служби України з безпеки на транспорті.
Щодо доводів скаржника про допущення Державною службою України з безпеки на транспорті порушення процедури припинення державної служби, то колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено в даній постанові вище, відповідно до частини 2 статті 87-1 Закону № 889-VIII державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті.
Частиною 4 статті 87-1 Закону № 889-VIII встановлено, що протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, погодженою з відповідним суб`єктом призначення, державний службовець за його згодою може бути переведений на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижче категорії "Б" у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу.
Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державному службовцю не запропоновано переведення відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, з виплатою вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою (ч. 5 ст. 87-1 Закону № 889-VIII).
Відповідно до ч. 6 ст. 87-1 Закону № 889-VIII якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державний службовець тричі відмовився від переведення на іншу посаду відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, без виплати вихідної допомоги.
Згідно Положення про Національне агентство України з питань державної служби №500 від 01.10.2014 відповідальність за збір та аналіз інформації про вакантні посади державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, іншу інформацію, необхідну для внесення суб`єкту призначення пропозицій щодо переведення державних службовців, звільнених з посади державної служби категорії «А» відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу» покладено на Національне агентство України з питань державної служби.
Процедуру організації та надання пропозицій державним службовцям, звільненим з посади державної служби категорії «А» відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», щодо зайняття посади державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу (станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено Порядком надання пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцям, звільненим з посади державної служби категорії «А» відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», затвердженого Наказом НАДС від 21.02.2020 № 27-20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2020 за №256/34539 (далі - Порядок № 27-20).
Згідно пунктів 4-6 Порядку № 27-20, державні органи, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, до 15 та 30 числа щомісяця надають НАДС пропозиції вакантних посад державної служби не нижче категорії «Б», погоджені з суб`єктом призначення для переведення державних службовців відповідно до частини 4 статті 87-1 Закону України «Про державну службу». 
Надання пропозицій державним службовцям здійснюється НАДС в порядку черговості звільнення та зарахування за штат державного органу державних службовців з урахуванням їх професійної підготовки та професійної компетентності, а у разі відсутності відповідних вакантних посад, НАДС надаються пропозиції інших наявних вакантних посад не нижче категорії «Б».
Пропозиція щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону №889-VIII, надається НАДС за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, яка підписується головою НАДС або особою, яка виконує його обов`язки.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 27-20, НАДС надсилає державному органу пропозицію (пропозиції) вакантних посад державної служби не нижче категорії «Б» для ознайомлення з нею державного службовця.
Служба управління персоналом державного органу ознайомлює державного службовця з відповідною пропозицією (пропозиціями) та протягом трьох робочих днів з дня ознайомлення державного службовця повідомляє НАДС та державний орган, в якому державному службовцю запропоновано вакантну посаду, про згоду або відмову щодо зайняття запропонованої йому вакантної посади, разом із наданням копій підтверджуючих документів (пропозиції або акта про відмову державного службовця від зайняття запропонованої вакантної посади).
До строку ознайомлення з пропозицією (пропозиціями) не зараховуються дні, коли державний службовець фактично не працював з поважних причин (тимчасової непрацездатності, відрядження, перебування у відпустці тощо).
У разі неможливості ознайомити державного службовця у строк, визначений абзацом другим цього пункту з поважних причин, служба управління персоналом державного органу повідомляє про це НАДС.
У разі відмови державного службовця від зайняття запропонованої НАДС вакантної посади або відмови від ознайомлення з пропозицією, служба управління персоналом державного органу складає акт у двох примірниках.
Облік наданих пропозицій НАДС здійснюється в журналі реєстрації пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», в електронній формі згідно з додатком 2 до цього Порядку (п. 9 Порядку № 27-20).
Відмова від ознайомлення державного службовця з пропозицією вважається відмовою від зайняття запропонованої НАДС вакантної посади відповідно до частини четвертої статті 87-1 Закону України «Про державну службу».
Апеляційний суд звертає увагу на те, що чинною на час виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку № 27-20 не передбачено обов`язку у державного органу, за штатом якого перебуває звільнений з посади державної служби категорії «А» державний службовець, щодо надсилання пропозиції (пропозицій) поштовим відправленням чи поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою місця проживання/перебування державного службовця, зазначеною в особовій справі, у разі неможливості надання пропозиції (пропозицій) державному службовцю через його відсутність на робочому місці без поважних причин. 
Колегія суддів зазначає, що пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби направлялись ОСОБА_1 відповідачем 27.03.2020 листом № 510/09-2/14/20 після інформування НАДС про такі посади листом від 20.03.2020 № 2413/20-20. Направлення листа Національним агентством України з питань державної служби в березні 2020 зумовлено прийняттям Порядку надання пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцям, звільненим з посади державної служби категорії «А» відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», який затверджений наказом НАДС від 21.02.2020 №27-20 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2020 за №256/34539.
Згідно наявних у матеріалах справи табелів обліку використання робочого часу Державної служби України з безпеки на транспорті за лютий, березень та квітень 2020, ОСОБА_1 в період перебування за штатом був відсутній на роботі в Державній службі України з безпеки на транспорті, без поважних причин (т.1 а.с.91-93), а тому, Державна служба України з безпеки на транспорті листом від 27.03.2020 №510/09-2/14-20 направила ОСОБА_1 зазначені пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби №1 (реєстраційний номер 7), №2 (реєстраційний номер 8), №3 (реєстраційний номер 9) від 19.03.2020 для ознайомлення та повідомлення Управління роботи з персоналом Укртрансбезпеки про згоду або відмову щодо зайняття запропонованих вакантних посад, разом із наданням підтверджуючих документів (пропозицій з підписом) (т.1 а.с.71).
Надалі Державна служба України з безпеки на транспорті листом від 06.04.2020 №3191/09/15-20 повідомила НАДС про направлення пропозицій щодо зайняття вакантних посад державної служби ОСОБА_1 , та що станом на 06.04.2020 відповіді від нього не отримано у зв`язку із чим в Укртрансбезпеки відсутня інформація щодо згоди або відмови зазначеного державного службовця від зайняття запропонованих вакантних посад (т.1 а.с.64).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що відсутність ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин протягом тривалого часу, в тому числі станом на час надходження від НАДС трьох пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А» звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», стала наслідком не можливості Укртрансбезпекою ознайомити його з наданими НАДС пропозиціями у спосіб визначений чинним на той час Порядком №27-20 та приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно під час процедури надання пропозицій на заняття вакантних посад ОСОБА_1 .
Щодо надання ОСОБА_1 пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії лише категорії «Б», колегія суддів зазначає, що Порядком № 27-20 не передбачалось обов`язку надання пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», виключно категорії «А».
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання вимог частини 4 статті 87-1 Закону № 889-VIII, Порядку № 27-20, Національне агентство України з питань державної служби листом № 2413/20-20 від 20.03.2020 направлено на адресу відповідача три пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби для ознайомлення з ними ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 65, 66-68).
Направленню пропозицій передувало надання Державною службою України з безпеки на транспорті біографічної довідки щодо позивача.
У відповідності до ст. 20 Закону № 889-VIII встановлені кваліфікаційні вимоги до претендентів на зайняття посад державної служби категорій «А», «Б», «В» та Постановою КМУ від 22 липня 2016 р. № 448 типові вимоги до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорії «А».
Враховуючи вимоги до претендентів на зайняття посад державної служби категорії «А» з врахуванням кваліфікації ОСОБА_1 , йому були запропоновані вакантні посади категорії «Б».
Законом України "Про Кабінет Міністрів України" не передбачено право КМ України погоджувати пропозиції на заняття вакантних посад категорії «Б», а тому пропозиції запропоновані ОСОБА_1 були оформлені з дотримання вимог чинного законодавства.
На підставі викладеного, під час апеляційного розгляду справи не знайшли підтвердження доводи апелянта про порушення процедури припинення державної служби ОСОБА_1 , а ознайомлення із запропонованими вакантними пропозиціями відбулось у спосіб, який є найбільш сприятливим для досягнення означеної мети .
Щодо зазначеного в апеляційній скарзі, що відповідачем не направлялись на адресу позивача листи із запрошенням прибути на робоче місце для вирішення питання про подальше проходження державної служби, наказ «Про визначення обов`язків державного службовця зарахованого за штат ОСОБА_1 , пропозиції щодо вакантних посад категорії «Б», то в матеріалах справи містяться всі означені документи.
В судовому засіданні та в письмових додаткових поясненнях представниця Державної служби України з безпеки на транспорті пояснила, що наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 затверджено Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ підприємств та організацій із визначенням строків зберігання таких документів. Відповідно до зазначеного наказу реєстри відправленої кореспонденції зберігаються один рік, а тому надати докази направлення зазначених вище документів на адресу ОСОБА_1 не має можливості.
В матеріалах справи міститься наказ № 39 від 29.01.2020 «Про введення в дію номенклатури справ Державної служби України з безпеки на транспорті». Згідно номенклатури справ п. 13-35 строк зберігання реєстрів на відправлену кореспонденцію складає один рік.
Щодо складання акту про відмову від ознайомлення з пропозиціями посад, колегія суддів зазначає наступне.
У разі відмови державного службовця від зайняття запропонованої НАДС вакантної посади або відмови від ознайомлення з пропозицією, служба управління персоналом державного органу складає акт у двох примірниках.
Тобто, обов`язок складання акта про відмову від ознайомлення знаходиться у тісному зв`язку з відмовою працівника поставити підпис про ознайомлення з документом. В даному випадку, у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці, пропозиції вакантних посад йому надсилались поштою, що унеможливило процедуру особистого пред?явлення документів для ознайомлення.
Таким чином, відсутність акта про відмову в спірних відносинах не є процедурним порушенням, а його не складання зумовлено об`єктивною причиною - відсутністю позивача на робочому місці у зв`язку з чим відповідачем обраний єдиний можливий спосіб інформування позивача про вакантні посади - направлення пропозицій поштою на його адресу.
Також, колегія суддів зазначає, що вимога апелянта про поновлення ОСОБА_1 на державній службі із зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті не відповідає діючим нормам закону, так як ні в Кодексі законів про працю, ні в Законі України «Про державну службу" не існує правового механізму "поновлення на службу поза штат".
Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваним наказом Укртрансбезпеки від 15.04.2020 № 391-к (через шість місяців з дня звільнення з посади) припинено державну службу ОСОБА_1 у відповідності до розпорядження № 828-р від 25.09.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» та наказу Укртрансбезпеки від 26.09.2019 №1727-к.
Щодо аргументів апелянта про неправомірне звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності, то колегія суддів зазначає що припинення державної служби ОСОБА_1 відбулось у відповідності до статті 87-1 Закону України «Про державну службу» після закінчення граничного строку, що становить шість місяців, перебування державного службовця поза штатом відповідного державного органу з дня звільнення з посади відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу».
Припинення державної служби ОСОБА_1 відбулось 15.04.2020 (наказ № 391-к) у день закінчення граничного шестимісячного терміну перебування державного службовця за штатом Державної служби України з безпеки на транспорті.
З матеріалів справи встановлено, що згідно листка непрацездатності серії АДШ №886051 від 15.04.2020 ОСОБА_1 в період з 15.04.2020 по 18.04.2020 перебував на лікарняному (т.1а.с.22).
Представником позивача 14.04.2020 о 20:19 год поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення направлено на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті повідомлення про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 з 14.04.2020 (т. 1 а.с. 19) та о 20:39:26 год, електронне повідомлення № 000006 про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 (т.1а.с.20).
Поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення 20.04.2020 направлено на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті направлено копію листка непрацездатності серії АДШ№886051 від 15.04.2020 (т. 1 а.с. 21).
Отже, документальне підтвердження перебування позивача на лікарняному представником позивача направлено поштовим зв`язком на адресу Укртрансбезпеки 20.04.2020, тобто після прийняття відповідачем оскаржуваного у цій справі наказу № 391-к від 15.04.2020.
Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що перебування позивача на лікарняному у період з 15.04.2020 по 17.04.2020 не позбавляло можливості відповідача, керуючись ст. 87-1 Закону України «Про державну службу», після закінчення граничного шести місячного строку перебування поза штатом відповідного державного органу прийняти 15.04.2020 наказ № 391-к про припинення державної служби ОСОБА_1 .
Колегією судді не беруться до уваги доводи апелянта про необхідність застосування положень статті 40 КЗпП України, яка регламентує заборону звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період тимчасової непрацездатності, так як до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми спеціального закону -Закону України «Про державну службу».
Стаття 87-1 Закону України «Про державну службу» не передбачає жодних умов за наявності яких граничний строк перебування на державній службі державних службовців, звільнених з посад державної служби категорії «А» та зарахованих поза штат відповідного державного органу, може бути продовжений, як і не містить заборони щодо звільнення державного службовця з державної служби після шести місяців з дня звільнення з посади, в тому числі в період його тимчасової непрацездатності.
Аналогічного висновку, у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16.06.2022 у справі №640/20021/19 (адміністративне провадження №К/9901/5354/21, К/9901/6547/21).
Враховуючи наведене, доводи представника позивача про допущення Державною службою України з безпеки на транспорті порушення порядку припинення державної служби в частині звільнення позивача з державної служби в період його тимчасової непрацездатності, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Водночас, певні формальні недоліки, допущені при оформленні рішення за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень за умови підтвердженої наявності підстав для його прийняття.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв?язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача у процедурі припинення державної служби вчинені у спосіб та в порядку, що передбачені Законом №889-VIII, а відтак відсутні правові передумови для скасування наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 № 391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 »
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національне агентство України з питань державної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі - залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Попова О.Г.

Суддя Говорун О.В.

Суддя Чуприна О.В