Справа № 161/20181/23 
Провадження № 2/161/689/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Олексюка А.В.,
при секретарі – Опальчук А.А.,
за участю представниці позивача – Мельник В.М.,
представника відповідачів – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, --
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовують тим, що 09 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № VO21GK00001561, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 69 500,00 доларів США строком до 09 жовтня 2027 року, а позичальник зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним та інші платежі, передбачені договором.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у погодженому сторонами розмірі. Водночас відповідач належним чином умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Станом на 16 жовтня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 38 995,70 доларів США, з яких: 30 828,84 доларів США — заборгованість за тілом кредиту, 5 966,86 доларів США — заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 200,00 доларів США — заборгованість за комісією за користування кредитом.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 були укладені договори поруки, відповідно до яких останні взяли на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
Позивач вказує, що відповідно до умов договорів поруки ним було направлено поручителям письмові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, однак зазначені вимоги залишилися невиконаними.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором та договорами поруки, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № VO21GK00001561 від 09 жовтня 2007 року у розмірі 38 995,70 доларів США, а також судові витрати.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області (суддя Крупінська С.С.) від 24.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
08.01.2024 на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , обґрунтований тим, що умови кредитного договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту є несправедливими та такими, що суперечать положенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим відповідно до статті 18 цього Закону зазначені умови є недійсними з моменту укладення договору; на підтвердження такої позиції посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України; у зв`язку з цим вважає, що сплачена винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми кредиту (1 650,00 доларів США), а також щомісячна винагорода у розмірі 0,2 % від суми кредиту за період з 09.10.2007 по 14.02.2022, яка була включена до складу 184 ануїтетних платежів по 110,00 доларів США щомісяця (20 240,00 доларів США), у загальному розмірі 21 890,00 доларів США підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості; також зазначає, що станом на день звернення позивача до суду останнім не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості за кредитним договором № VO21GK00001561 від 09 жовтня 2007 року у розмірі 36 817,70 доларів США, а встановлення факту наявності або відсутності заборгованості можливе лише після подання банком кредитного договору з усіма додатками та змінами, доказів направлення повідомлень про зміну процентної ставки позичальнику та поручителям, орієнтовного розрахунку сукупної вартості кредиту з підтвердженням ознайомлення позичальника, розпорядження уповноваженої особи банку на видачу кредитних коштів та повного деталізованого розрахунку заборгованості із зазначенням усіх платежів і порядку їх зарахування.
09.02.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що нарахування відсотків за кредитним договором здійснюється на дату останнього списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день користування кредитом, виходячи з умов розрахункового року у 360 днів, а їх повне погашення здійснюється не пізніше дня повного погашення кредиту; відсотки нараховуються щомісячно за відповідний період сплати, при цьому дата погашення кредиту до розрахунку не включається, а порядок нарахування та погашення заборгованості відображений у розрахунку заборгованості, поданому до суду разом із позовною заявою; крім того, відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, однак станом на час розгляду справи Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує та має прострочену заборгованість, у зв`язку з чим позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області (суддя Крупінська С.С.) від 29.02.2024 року призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.
07.06.2024 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області (суддя Крупінська С.С.) було поновлено провадження у справі.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області (суддя Крупінська С.С.) від 26.06.2024 року призначено судово-економічну експертизу та зупинено провадження у справі.
02.12.2025 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області (суддя Олексюк А.В.) було поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта судово-економічної експертизи № 73 від 25.11.2025 року.
Згідно висновку судово-економічної експертизи №73 від "25" листопада 2025 року судового експерта Петренко Галини Адамівни, Встановлений АТ КБ «Приватбанк» щомісячний платіж в сумі 684,96 дол. США документально не підтверджується та не відповідає умовам Кредитного договору №VO21GK00001561від 09.10.2007. За даними експертного дослідження розмір щомісячного платежу, визначеного двома способами: з застосуванням математичних формул за допомогою Коефіцієнта Ануїтету і з застосуванням вбудованих функцій програмного забезпечення MICROSOFT EXSEL, без врахування передбаченого п.7.1 кредитного договору нарахування щомісяця в період сплати 0,2% від суми виданного кредиту, складає 569,20 дол. США. За результатами експертного дослідження, в об`ємі наданих документів, загальна сума коштів, які надійшли від Позичальника ОСОБА_2 в оплату кредитних зобов`язань за період з 09.10.2007 по 16.10.2023 склала 131080,09 дол.США, які зараховані на рахунки №29095055489820, №29098000802210 та розподілені Банком на рахунки обліку по видах платежів наступним чином: - на погашення кредиту 27365,66 дол.США; - на погашення відсотків за користування кредитом 84489,05дол.США; - на погашення платежу 0,2% від суми кредиту 18920,00 дол.США; - на погашення пені 305,38 дол.США; Документально підтверджується несвоєчасний розподіл коштів Банком з рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 на погашення кредитної заборгованості Позичальника ОСОБА_2 в сумі 12083,18 дол.США по видах платежів: на погашення заборгованості по кредиту, на сплату відсотків за користування кредитними коштами, винагород, штрафних санкцій та інших платежів, загальна кількість днів прострочення зарахування коштів 1278 днів, що вплинуло на збільшення розміру нарахованих відсотків за користування кредитом. 3. За даними Відомості експертного дослідження розрахунків за кредитними зобов`язаннями Позичальника ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк», з нарахуванням відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць (11,04 відсотків річних) за умовами п.7.1 Кредитного договору №VO21GK00001561 від 09.10.2007, але без нарахування передбачених договором: «винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,2% від суми виданого кредиту» та врахування сплачених Позичальником коштів за вказані винагороди на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом Позичальником ОСОБА_2 за період з 09.10.2007 по 16.10.2023 сплачено на погашення кредитної заборгованості кошти в сумі 132730,09 дол.США, які зараховано на сплату кредитних зобов`язань, у відповідності до умов Кредитного договору, наступним чином: - на погашення зобов`язань по кредиту 93116,33 дол.США (кол.18 + кол.21); - на погашення зобов`язань по відсотках за користування кредитом 36307,42 дол.США (кол.19+ кол.22); - на погашення зобов`язань по платежу 0,2 відсотка від суми виданого кредиту 0,00 дол.США(кол.20+ кол.23); - на оплату страхових платежів 3306,34 дол.США (кол.25). Залишок заборгованості (переплати) Позичальника станом на 16.10.2023 становить: по кредиту - переплата в сумі 38116,33 дол.США(кол.27), по відсотках за користування кредитом - 0,00 дол.США(кол.28); по платежу - 0,2 відсотка нарахованого на суму отриманого кредиту - 0,00 дол.США; по простроченому кредиту- 0,00грн.; по прострочених відсотках за користування кредитом – 0,00дол.США; по пені – 0,00 дол.США.
19.01.2026 року на адресу суду надійшли заперечення представника позивача на висновок експерта №73 від 25.11.2025 року, в яких останній просить суд критично оцінити зазначений висновок та не брати його до уваги при ухваленні рішення у справі, посилаючись на його невідповідність матеріалам справи, умовам кредитного договору, а також на суперечність висновку експерта №73 попередньому висновку №64 від 09.09.2022 року, складеному тим самим експертом, та рішенням суду, що набрало законної сили, зокрема у справі №161/5741/21, при цьому представник позивача також зазначає, що експерт вийшла за межі спеціальних знань, надала правову оцінку умовам договору, самостійно змінила методику розрахунку заборгованості та період дослідження, чим допустила порушення вимог ухвали суду про призначення експертизи, у зв`язку з чим просить суд визнати висновок №73 таким, що не відповідає вимогам належності та допустимості доказів та не враховувати його при вирішенні спору.
В судовому засіданні представниця позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що відповідно до постанови Верховного Суду від 30.07.2025 року у справі №161/5741/21 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання пункту 7.1 кредитного договору в частині недійсним та стягнення коштів у задоволенні позову було відмовлено повністю. Представниця позивача зазначила, що Верховний Суд у вказаній постанові дійшов висновку, що для вимог про застосування наслідків нікчемного правочину перебіг позовної давності починається з моменту початку його виконання, тобто з моменту укладення кредитного договору від 09.10.2007 року, незалежно від подальшого його виконання сторонами, а тому у разі звернення з відповідними вимогами у березні 2021 року строк позовної давності є таким, що сплив, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також представниця позивача зазначила, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо можливості стягнення коштів у межах позовної давності. На підставі наведеного, представниця АТ КБ «ПриватБанк» просила суд врахувати надані докази при ухваленні рішення у справі №161/20181/23 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.
Представник відповідачів адвокат Максимчук Ю.П. у судовому засіданні пояснив, що умови кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми кредиту при його видачі та 0,2% щомісяця в період користування кредитом (п. 7.1 договору), а також умови щодо відсотків за дострокове погашення кредиту (п. 3.11, п. 7.5 договору) та винагороди за проведення додаткового моніторингу (п. 6.2, п. 7.1 договору) суперечать вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними з моменту укладення договору як несправедливі умови, що порушують принцип добросовісності та створюють істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків сторін; при цьому зазначив, що висновок експерта №73 від 25.11.2025 року підтверджує відсутність заборгованості та наявність переплати у розмірі 38 116,33 доларів США, у зв`язку з чим, з урахуванням нікчемності окремих умов договору та висновку експерта, підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості відсутні, тому просив у позові відмовити в повному обсязі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення представників сторін, експерта, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду наступне.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Між сторонами 09.10.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №V021GK00001561, за яким позивач отримав кредит (а.с.13-15).
Згідно п.7.1 Кредитного договору передбачено, що банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 09.10.2007 року по 09.10.2027 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 55 000,00 доларів США на наступні цілі: купівлю житла, а також у розмірі 14500 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3% від суми виданого кредиту, у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,2% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору.
Погашення за кредитним договором здійснюється у період з 09 по 14 число кожного місяця щомісячним платежем у сумі 684,96 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.
Пунктом 2.1.1 Кредитного договору визначено, що Банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п.7.1 даного Договору, за умови виконання Позичальником умов, передбачених п.2.2.7. даного Договору.
За умовами п.2.2.5 Позичальник доручає банку списувати кошти із своїх поточних рахунків у валюті Кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором у ОСОБА_2 станом на 16.10.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 38995.70 долар США, яка складається з наступного: - 30828,84 долар США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 5966,86 долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 2200,00 долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. 
В забезпечення виконання зобов`язання за договором VO21GK00001561 між АТ КБ «Приватбанк» та вказаними фізичними особами було укладено: - Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором ОСОБА_2 - Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором ОСОБА_2 .
Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором VO21GK00001561 .
Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту ії отримання.
Судом встановлено, що правова природа пункту 7.1 кредитного договору № VO21GK00001561 від 09.10.2007 року вже були предметом безпосереднього судового розгляду, постановою Верховного Суду від 30.07.2025 року у справі №161/5741/21 у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання пункту 7.1 договору в частині недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів відмовлено повністю.
Згідно з частиною четвертою статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.
Враховуючи, що остаточним судовим рішенням вищої судової інстанції у задоволенні позову споживача про оспорювання зазначених умов договору було відмовлено, кредитний договір є чинним, а його умови — обов`язковими до виконання сторонами в силу імперативних приписів статті 629 ЦК України.
Суд відхиляє аргументи представника відповідачів щодо можливості безстрокового перерахунку заборгованості в межах заперечень з посиланням на нікчемність умов про комісії, оскільки така позиція суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.07.2025 року у справі №161/5741/21 між цими ж сторонами.
Верховний Суд зазначив: «Перебіг позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, пов`язується саме з початком виконання нікчемного правочину (першої дії), незалежно від того, чи було такий нікчемний правочин виконано повністю. Оскільки порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» допущено саме в момент укладення кредитного договору від 09 жовтня 2007 року, саме з цього моменту розпочався строк позовної давності. Відносно вимог щодо застосування наслідків нікчемного правочину сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні цих вимог».
Таким чином, правовідносини сторін щодо нарахування та сплати платежів, передбачених пунктом 7.1 договору, стабілізувалися внаслідок тривалого (понад 14 років до моменту звернення споживача до суду у 2021 році) виконання договору обома сторонами без належного правового оскарження у межах строків, встановлених законом. Сплив позовної давності захищає принцип правової визначеності, у зв`язку з чим здійснення ретроспективного перерахунку та зарахування коштів, сплачених за весь період дії договору, є процесуально неможливим і порушує баланс інтересів сторін.
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_5 пояснила суду, що судову економічну експертизу у справі вона проводила на підставі документів, наданих судом. При цьому експерт зазначила, що додаткові угоди до кредитного договору при проведенні експертного дослідження до розрахунків не включалися та не бралися нею до уваги. Експерт пояснила, що, на її думку, ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отримав комісію у розмірі 1 650 доларів США, у зв`язку з чим зазначена сума була виключена з розрахунку шляхом зменшення первісної суми кредиту до 55 000 доларів США. Також експерт зазначила, що відсоткова ставка не враховувалася, оскільки, на її думку, перша додаткова угода не відповідає належній формі, а в наданих квитанціях відсутні підтвердження повноважень посадової особи на її підписання. Крім того, експерт повідомила, що друга додаткова угода відсутня. Окремо експерт вказала, що, на її думку, в порушення Закону України «Про споживче кредитування» у кредитному договорі відсутній графік погашення заборгованості.
Суд відповідно до статей 76–81, 89, 102–106 ЦПК України оцінює докази в їх сукупності. Висновок експерта є одним із доказів, однак не має наперед встановленої сили.
Відповідно до статті 110 ЦПК України, висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Суд критично оцінює та відхиляє як неналежний і недопустимий доказ висновок судово-економічної експертизи №73 від 25.11.2025 року, виконаний експертом Петренко Г.А., з огляду на те що, він містить альтернативні розрахунки, не враховує всі договірні умови та додаткові угоди, а також містить елементи правової оцінки, що виходить за межі компетенції експерта.
Суд не може взяти зазначені докази до уваги, оскільки базові умови договору не були припинені або змінені у встановленому законом порядку. Відтак будь-які економічні розрахунки, що не ґрунтуються на підписаному сторонами тексті договору та ігнорують його умови, не можуть вважатися належним і допустимим доказом у справі.
Крім того, висновок експерта суперечить преюдиційним обставинам, встановленим Верховним Судом, та не може бути покладений в основу судового рішення як єдиний чи визначальний доказ.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що кредитні правовідносини між сторонами є чинними, зобов`язання позичальника виконані не в повному обсязі, а надані відповідачем доводи не спростовують наявності заборгованості.
Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлений строк.
На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано повний деталізований розрахунок, складений відповідно до умов кредитного договору, де нарахування відсотків здійснювалося на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день користування кредитом (на базі розрахункового року у 360 днів). Належних, допустимих та арифметично правильних доказів, які б спростовували цей розрахунок у межах чинних умов договору, відповідачами надано не було.
Таким чином, станом на 16 жовтня 2023 року судом встановлено наявність заборгованості у розмірі 38 995,70 доларів США, з яких: 30 828,84 доларів США — заборгованість за тілом кредиту; 5 966,86 доларів США — заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 200,00 доларів США — заборгованість за комісією за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи поручителями, взяли на себе зобов`язання відповідати в повному обсязі, а тому підлягають притягненню до солідарної відповідальності разом із позичальником ОСОБА_2 .
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Встановлені судом правовідносини свідчать про те, що позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачам погоджені кредитні кошти.
Натомість відповідач ОСОБА_2 взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконувала, що призвело до виникнення безспірної заборгованості в розмірі 38 995,70 доларів США.
Правомірність умов кредитного договору (зокрема пункту 7.1) підтверджується презумпцією, встановленою статтею 204 ЦК України, та остаточною постановою Верховного Суду від 30.07.2025 року у справі №161/5741/21, яка набрала законної сили та має преюдиційне значення для цього спору. Оскільки у задоволенні вимог відповідача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину було відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності, умови договору є чинними та обов`язковими для сторін, а висновок судово-економічної експертизи №73 від 25.11.2025 року, що суперечить цим умовам, судом відхиляється.
Зважаючи на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є солідарними поручителями за борговими зобов`язаннями позичальника, вони несуть відповідальність перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.
За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь банку в рівних частинах.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 204, 256, 261, 267, 526, 530, 554, 629, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 76-82, 89, 110, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VO21GK00001561 від 09.10.2007 року у загальному розмірі 38 995,70 доларів США (тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять доларів 70 центів США), яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 30 828,84 доларів США (тридцять тисяч вісімсот двадцять вісім доларів 84 центи США); заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 966,86 доларів США (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят шість доларів 86 центів США); заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 2 200,00 доларів США (дві тисячі двісті доларів 00 центів США).
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» сплачений судовий збір в розмірі по 5 671 (п`ять тисяч шістсот сімдесят одній) гривні 53 копійок з кожного.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, адреса: адреса 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Повний текст рішення складений 15.06.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду    А.В. Олексюк