ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 року	справа № 380/20748/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОР ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОТОР ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (далі – позивач, ТзОВ «МДГ») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці (далі – відповідач), у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.11.2025, просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 26.09.2025 № UA209000/2025/000417/2, прийняте Львівською митницею.
В обґрунтування позову зазначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Вказав, що надані документи за своїм змістом не суперечили один одному, в повному обсязі свідчили про найменування, кількість, вагу та ціну товару, які не мали відмінностей, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом. Тому вважає оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою судді від 21.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 21.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Вказав, що під час здійснення митного оформлення за митною декларацією від 24.09.2025 № 25UA209180074748U2 було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах, та виявлено, що подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МК України, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема, поставка оцінюваного товару здійснюється на підставі договору купівлі-продажу № 11/04-23-1 від 11.04.2023, пунктом 2.1 якого передбачено оформлення специфікацій за формою, передбаченою додатком № 1 до контракту, проте подана до митного оформлення специфікація № EST10986 від 31.07.2025 містить відомості про інший транспортний засіб, ніж той, що заявлений у графі 31 митної декларації, відтак відсутній первинний документ, який підтверджує заявлений рівень митної вартості. Декларантом не подано транспортних (перевізних) документів (міжнародних товарно-транспортних накладних), а в підтвердження транспортних витрат надано лише довідку № 23/09-02 від 23.09.2025, видану самим імпортером, яка не є калькуляцією транспортних витрат у розумінні Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, і не містить відомостей щодо протяжності маршруту в кілометрах та розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Враховуючи виявлені розбіжності та відсутність належних відомостей, декларанту в порядку частини другої статті 53 МК України було скеровано вимогу про подання додаткових документів, проте на вимогу декларантом не надано документів, які б усували виявлені невідповідності. Митний орган провів консультації з декларантом у порядку статті 57 МК України, дійшов висновку про неможливість застосування методів 2а – 2г визначення митної вартості та визначив митну вартість за резервним методом (стаття 64 МК України). Просив у задоволенні позову відмовити.
Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій навів доводи аналогічні тим, які викладені в позовній заяві.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «МОТОР ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» є суб`єктом господарювання, який провадить підприємницьку діяльність на товарному ринку України, основним видом економічної діяльності є оптова торгівля автотранспортними засобами; протягом 2023– 2025 років позивач здійснює регулярне ввезення на митну територію України транспортних засобів виробництва провідних світових автомобільних компаній.
У вересні 2025 року на підставі Контракту купівлі-продажу від 11.04.2023 № 11/04-23-1, укладеного з компанією «CAS Auto, LLC» (Сполучені Штати Америки), та Рахунка-фактури (інвойса) № INV48139 від 11.09.2025 позивач придбав за кордоном (Королівство Бельгія) товар – вантажний автомобіль, новий, марка PEUGEOT, модель E-EXPERT, рік випуску – 2023, модельний рік – 2024, кузов № НОМЕР_1 , двигун електричний, ємність батареї 75 kWh, повна маса 2858 кг, вантажопідйомність 1008 кг, категорія N1, країна походження – Франція. Поставка здійснювалася на умовах EXW Antwerp (Бельгія) згідно з Інкотермс-2020. Відповідно до Рахунка-фактури № INV48139 від 11.09.2025 фактурна вартість оцінюваного транспортного засобу становить 15 900,00 євро.
З метою митного оформлення товару позивач через уповноважену особу подав Львівській митниці Митну декларацію від 24.09.2025 № 25UA209180074748U2 разом з копіями документів, що підтверджують заявлену митну вартість, зокрема: рахунка-фактури (інвойса) № INV48139 від 11.09.2025; сертифіката про походження товару (Certificate of origin) RZ001774 від 27.11.2024; платіжного документа (SWIFT) від 10.09.2025 на суму 48255,00 євро; довідки про транспортні витрати № 23/09-02 від 23.09.2025; зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу № 11/04-23-1 від 11.04.2023 та додаткової угоди № 1 до нього від 29.11.2023; договору про надання послуг митного брокера від 07.05.2025; копії митної декларації країни відправлення 25BE000000942914J7 від 10.09.2025; фотоматеріалів від 24.09.2025.
У митній декларації від 24.09.2025 № 25UA209180074748U2 позивач визначив митну вартість товару, обравши для цього основний метод, – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), на рівні 16085,00 євро (фактурна вартість 15900,00 євро та додаткові витрати 185,00 євро), що з урахуванням транспортних витрат у сумі 400,00 євро становить 804487,78 грн; при цьому в ході митного оформлення відповідачу були подані всі необхідні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився її розрахунок.
За наслідками опрацювання поданих документів Львівська митниця надіслала декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості. Декларант повідомив, що інших документів надати не може, та просив визнати митну вартість на основі поданих документів.
Львівською митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/000417/2 від 26.09.2025. У графі 33 рішення вказано, зокрема, таке: «Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. За результатами опрацювання встановлено таке: поставка оцінюваного товару здійснюється на підставі Договору купівлі-продажу № 11/04-23-1 від 11.04.2023, укладеного між ТОВ «МОТОР ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» та Компанією «CAS Auto, LLC». Пунктом 2.1 передбачено, що Покупець купує Товар у кількості, зазначеній у Специфікаціях, що оформлюються за формою, передбаченою у Додатку № 1 до цього Контракту, згідно з яким Продавець зобов`язується продати товар за цінами, зазначеними у Специфікаціях, що оформлюються за формою, передбаченою у Додатку № 1 до цього Контракту. До митного оформлення надано Специфікацію № EST10986 від 31.07.2025, яка не стосується даної поставки, оскільки містить відомості про інший транспортний засіб, ніж той, що заявлений у графі 31 МД. Таким чином, відсутній первинний документ, який підтверджує заявлений рівень митної вартості оцінюваного товару. Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 335 МКУ під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні), проте жодних транспортно-перевізних документів до митного оформлення декларантом не надано. Відповідно до заявлених декларантом умов поставки EXW BE Antwerp, покупець несе всі витрати та ризики у зв`язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення. На підтвердження транспортних витрат декларантом надано лише Довідку транспортних витрат № 23/09-02 від 23.09.2025. Однак не надано жодних інших транспортних документів, які б підтверджували вартість перевезення товару. Оскільки довідка транспортних витрат видана самим же імпортером, то в даному випадку доставка товару здійснювалася власним транспортним засобом, а калькуляція транспортних витрат до митного оформлення не подавалася. Таким чином, вказана довідка не є калькуляцією транспортних витрат, яка передбачена Правилами № 599. Окрім цього, проаналізувавши її зміст, вона не містить усіх відомостей, передбачених Правилами № 599, зокрема, протяжності у кілометрах відстані перевезення, розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Таким чином, митницею виявлено розбіжності та відсутність належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості. Тому, враховуючи зазначені невідповідності, відповідно до частини 2 статті 53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів. На вимогу декларантом не надано жодних документів, які б усували вищезазначені невідповідності. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МКУ) та методу 2б (стаття 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МКУ) та методу 2г (стаття 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (стаття 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД № 25UA100160047633U7 від 16.09.2025, де митна вартість визнана митним органом на рівні 21 000,00 ЄВРО. У зв`язку із однотипними умовами поставки та специфічним товаром коригування по таких критеріях не здійснювалося.».
Також відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209180/2025/001258.
З метою випуску товарів у вільний обіг 26.09.2025 позивач подав митну декларацію № 25UA209180075842U9, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, та сплатив до бюджету різницю митних платежів у сумі 21993,38 грн як гарантію відповідно до частини сьомої статті 55 МК України.
У межах строку, передбаченого частиною восьмою статті 55 МК України, позивач звернувся до митного органу із заявою від 13.10.2025 № 13/10-25-3, до якої додав специфікацію № EST11209 від 09.09.2025 (нова редакція EST11047 від 12.08.2025), що стосується спірної поставки. 
Листом від 15.10.2025 № 7.4-2/15-02/13/25908 Львівська митниця відмовила у визнанні заявленої митної вартості з посиланням на те, що подана специфікація не засвідчена підписом і печаткою Продавця, а також з посиланням на низку нових зауважень, які в оскаржуваному рішенні не наводилися.
Позивач з вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів не погоджується, вважає його протиправним та таким, що суперечить поданим декларантом документам та нормам чинного законодавства, тому звернувся до суду з цим позовом про його скасування.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Митного кодексу України (далі – МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою (частина перша статті 52 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.
У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У частині першій статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 вказаного Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 вказаного Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У частині третій статті 55 МК України також встановлено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з пунктом 2.1 «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
У частинах третій-шостій статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 вказаного Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 вказаного Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У частинах четвертій, п`ятій статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої вказаної статті. Ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 вказаного Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 вказаного Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
За приписами частин першої, другої, четвертої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод.
Як встановив суд, уповноважена особа декларанта для здійснення митного оформлення подала до відповідача: рахунок-фактуру (інвойс) № INV48139 від 11.09.2025; сертифікат про походження товару RZ001774 від 27.11.2024; платіжний документ (SWIFT) від 10.09.2025; довідку про транспортні витрати № 23/09-02 від 23.09.2025; зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу № 11/04-23-1 від 11.04.2023 та додаткову угоду № 1 до нього; договір про надання послуг митного брокера від 07.05.2025; копію митної декларації країни відправлення 25BE000000942914J7 від 10.09.2025; фотоматеріали від 24.09.2025, а також, як з`ясовано в ході розгляду справи, помилково – специфікацію № EST10986 від 31.07.2025, яка стосується іншого транспортного засобу замість специфікації № EST11209 від 09.09.2025, що стосується спірної поставки.
Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта, відповідно до вимог частин другої-третьої статті 53 МК України, вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: рахунка-фактури (інвойса) або рахунка-проформи; якщо рахунок сплачено – банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування – страхових документів та документів, що містять відомості про вартість страхування; транспортних (перевізних) документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями; копії митної декларації країни відправлення. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Щодо наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимог про надання додаткових документів, суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
Натомість відповідач, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище.
Суд також зазначає, що відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17.
Суд встановив, що відповідачем під час запитування додаткових документів не було повідомлено позивачу, які саме підстави послугували причиною для запитування додаткових документів, а направлено запит про надання повного переліку документів, що передбачений частиною третьою статті 53 МК України.
З цього приводу суд звертає увагу, в першу чергу, на те, що Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 по справі № 804/4365/16 сформував правовий висновок щодо протиправності вимог митних органів надавати всі документи, передбачені частиною третьою статті 53 МК України.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога надати всі документи за загальним переліком, безвідносно їхньої релевантності в кожному конкретному випадку, є безпідставною та такою, що направлена на позбавлення декларанта можливості надати документи, які б стосувалися дійсних зауважень митного органу. Вимога із загальним переліком документів та без зазначення конкретних сумнівів митного органу може мати тільки одну мету – створення формальних підстав для відмови у визнанні митної вартості.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
В оскаржуваному рішенні від 26.09.2025 відповідач, серед іншого, вказує, що до митного оформлення надано Специфікацію № EST10986 від 31.07.2025, яка не стосується даної поставки, оскільки містить відомості про інший транспортний засіб, ніж той, що заявлений у графі 31 митної декларації, а тому відсутній первинний документ, який підтверджує заявлений рівень митної вартості оцінюваного товару.
Суд не приймає такого аргументу митного органу з огляду на таке. Сам факт помилкового подання разом із митною декларацією специфікації, яка стосується іншого транспортного засобу, дійсно мав місце; водночас оцінка достатності інших поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості повинна здійснюватися у їх сукупності, з урахуванням мети контролю митної вартості – встановлення дійсної ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом, разом із митною декларацією 25UA209180074748U2 декларант подав рахунок-фактуру (інвойс) № INV48139 від 11.09.2025, у якій чітко зазначено продавця, покупця, найменування товару, його ідентифікаційний номер (VIN: НОМЕР_1 ), кількість, ціну за одиницю (15 900,00 євро), умови поставки EXW Antwerp та умови оплати; платіжний документ SWIFT від 10.09.2025 про переказ коштів за вказаним інвойсом з прямим посиланням саме на специфікацію № EST11209 від 09.09.2025 та контракт № 11/04-23-1 від 11.04.2023; сертифікат про походження товару RZ001774 від 27.11.2024; копію митної декларації країни відправлення (Бельгія) 25BE000000942914J7 від 10.09.2025, у якій зазначений VIN-код відповідного транспортного засобу.
Сукупність зазначених документів містить усі необхідні числові показники, на підставі яких можливо ідентифікувати оцінюваний товар та обчислити його митну вартість за основним методом. Ціна товару (15 900,00 євро), визначена в інвойсі, повністю узгоджується з умовами Контракту, специфікацією № EST11209 від 09.09.2025 (поданою у порядку частини восьмої статті 55 МК України) та фактично сплаченою ціною, підтвердженою SWIFT-повідомленням, у якому міститься пряме посилання на цю специфікацію.
Помилкове подання специфікації не того транспортного засобу, за умови наявності інвойсу, платіжного документа та інших документів, що достовірно дозволяють ідентифікувати товар, визначити його ціну та продавця, не може саме по собі бути підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості. У постанові від 19.11.2024 у справі № 420/23588/23 Верховний Суд звернув увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а обставини, які безпосередньо не впливають на ціну товару, до предмета доказування не належать.
Суд також враховує, що позивач у порядку частини восьмої статті 55 МК України надав митному органу належну специфікацію № EST11209 від 09.09.2025, яка стосується спірної поставки, проте митний орган у листі від 15.10.2025 № 7.4-2/15-02/13/25908 фактично залишив рішення без змін, наводячи нові, не вказані в оскаржуваному рішенні підстави. У зв`язку з цим суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.05.2020 у справі № 826/17201/17, згідно з якою суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність свого рішення обставинами, які не зазначені безпосередньо в самому рішенні, оскільки інакше суб`єкт владних повноважень мав би можливість самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх рішень після їх ухвалення, що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування.
Відповідач також вказує, що згідно з пунктом «б» частини 1 статті 335 МК України декларант або перевізник надають митному органу транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні), проте жодних транспортно-перевізних документів до митного оформлення декларантом не надано; на підтвердження транспортних витрат декларантом надано лише довідку транспортних витрат № 23/09-02 від 23.09.2025, видану самим імпортером, яка не є калькуляцією транспортних витрат у розумінні Правил № 599 та не містить усіх передбачених цими Правилами відомостей.
Згідно з пунктом 6 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Розділом ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, передбачено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів МОЖУТЬ належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати таких послуг; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах та розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Системний аналіз наведених норм та правової природи терміна «можуть належати», вжитого у Правилах № 599, дає підстави для висновку, що перелік документів, якими підтверджуються транспортні витрати, не є вичерпним.
Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 сформував правову позицію, відповідно до якої Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (зокрема не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 19.11.2024 у справі № 420/23588/23, від 09.05.2025 у справі № 160/11936/24, де додатково зазначено, що чинним законодавством не встановлено типової форми довідки про транспортні витрати та її обов`язкових реквізитів.
Як встановлено судом, до митного оформлення декларантом подано довідку № 23/09-02 від 23.09.2025, видану директором ТОВ «МОТОР ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП», у якій зазначено, що вартість перевезення автомобіля Peugeot E-Expert (із вказаним VIN) за маршрутом Antwerp (BE) – м. Шегині (UA), у тому числі вартість навантаження, складає 400,00 євро; страхування вантажу не проводилося. Зміст цієї довідки дозволяє ідентифікувати конкретний транспортний засіб (за VIN-кодом), визначити маршрут перевезення (від місця завантаження до пункту перетину митного кордону України), а також встановити чітку числову складову митної вартості – 400,00 євро.
Доводи відповідача про те, що ця довідка не містить відомостей про протяжність маршруту в кілометрах та розмір тарифної ставки за 1 кілометр маршруту, не можуть бути визнані такими, що спростовують підтверджені декларантом числові значення складових митної вартості, оскільки дотримання такої деталізації Правилами № 599 не передбачено як обов`язкове для всіх документів, що містять відомості про вартість перевезення, – а лише для калькуляції транспортних витрат як одного з можливих видів таких документів. Крім того, ні зміст, ні дійсність зазначеної довідки, як і факт перевезення транспортного засобу за вказаним маршрутом, митним органом під сумнів не ставилися.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 09.05.2025 у справі № 160/11936/24, згідно з якими зауваження митниці щодо документального підтвердження транспортних витрат не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості, якщо подані декларантом документи дозволяють встановити розмір таких витрат.
Суд також зазначає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами.
При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15-а.
Джерелом коригування митної вартості задекларованого позивачем товару за резервним методом є митна декларація № 25UA100160047633U7 від 16.09.2025, де митна вартість визнана митним органом на рівні 21 000,00 євро. Проте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), що додатково свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Окремо суд звертає увагу на ту обставину, що в митній декларації № 25UA100160047633U7 від 16.09.2025, наданій самим відповідачем разом із відзивом, у графі 22 цієї декларації фактурна вартість товару заявлена декларантом-іншим імпортером на рівні 16 085,00 євро, тобто ідентична тій, що заявлена позивачем у цій справі, а митна вартість на рівні 21 000,00 євро є результатом аналогічного коригування за резервним методом, а не ціною договору щодо ідентичних чи подібних товарів. У постановах від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17 Верховний Суд послідовно зазначав, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару; рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України.
Суд також зазначає, що ціна продажу імпортованих товарів – це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Рахунок-фактура (інвойс), згідно з частиною другою статті 53 МК України, є документом, який підтверджує митну вартість товару. Подані позивачем документи у їх сукупності підтверджують, що вартість оцінюваного товару відповідає тій, що зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі) № INV48139 від 11.09.2025; жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містили.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованого товару за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійсненні коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості товарів від 26.09.2025 № UA209000/2025/000417/2 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/000417/2 від 26.09.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОР ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (ЄДРПОУ 42572312) судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.