КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
30 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/7105/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Поливач Л. Д.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: представника позивача - адвоката Сєргєєва П. О.,
представника відповідача - Суходольського Б. П.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Савчук Ю. Н.
від 03 грудня 2025 року
у цивільній справі № 761/19513/25 Шевченківського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
В травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом відповідача про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Обґрунтовуючи вимоги, зазначала, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який мав статус учасника бойових дій. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вона організувала поховання, уклавши договір № 16.12.2023-1 із ТОВ «Ритуальний дім Сяйво», договір № 175 із КП «ДІМ Лук`янівський заповідник» та наряд-замовлення № 47 із ФОП ОСОБА_3 . Позивач зверталася до Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» із заявою про компенсацію витрат 19.01.2024, однак отримала відмову через невідповідність форми документів Наказу Держжитлокомунгоспу № 193. 
ОСОБА_1 стверджувала, що надане наряд-замовлення містить усі істотні умови, а реальність надання послуг та їх оплата підтверджуються фіскальними чеками. Вказувала на незаконність формальної відмови, оскільки стаття 14 Закону України «Про поховання та похоронну справу» гарантує безоплатне поховання учасників бойових дій. Позивач наголошувала, що вимоги щодо форми договору-замовлення за підзаконним актом мають рекомендаційний характер і не можуть звужувати соціальні права громадян. З огляду на наведене, просила визнати протиправною бездіяльність Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» та зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію на поховання учасника бойових дій у розмірі (з урахування зменшених вимог) 17 400,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано бездіяльність Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємство комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) протиправною.
Стягнуто з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємство комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) (код ЄДРПОУ 03358475) на користь ОСОБА_1 витрати на поховання у розмірі 17 400 грн.
Стягнуто з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємство комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 211,20 грн (судовий збір в розмірі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн). В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Зазначає, що наряд-замовлення № 41 від 15.12.2023 на додаткові послуги з організації поховання-кремації не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та пункту 10 Необхідного мінімального переліку № 193. Звертає увагу на те, що вказаний документ не містить усіх істотних умов договору-замовлення, зокрема найменування надавача послуг, порядку розрахунків, прав, обов`язків та відповідальності сторін. Наголошує, що укладення договору-замовлення за встановленим зразком є обов`язковим для подальшого відшкодування витрат із бюджету міста Києва згідно з Порядком № 157. Вважає помилковим висновок суду про те, що вимоги щодо форми договору не поширюються на придбання предметів ритуальної належності, таких як труна та вінок. Зазначає, що Ритуальна служба СКП «Спецкомбінат ПКПО» не зобов`язана відшкодовувати повну вартість послуг приватних суб`єктів, а лише їхню середню ціну, що склалася в місті Києві. Апелянт вважає, що за відсутності належно оформленого договору-замовлення правові підстави для виплати компенсації відсутні. Підкреслює, що наряд-замовлення № 41 не є договором у розумінні статті 638 ЦК України через недосягнення згоди з усіх істотних умов. Також вказує на відсутність у позивача права вибору виконавця поза межами суб`єктів, що уклали договори з ритуальною службою. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Берьозкіна Ю. В., в інтересах ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Також просила стягнути з апелянта понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 
Зазначає, що статус померлого ОСОБА_2 як учасника бойових дій та факт понесення нею витрат на поховання підтверджені належними доказами та не оспорюються апелянтом. Звертає увагу на те, що наряд-замовлення № 41 містить відомості про предмет та ціну, що свідчить про укладення правочину в письмовій формі шляхом обміну документами та вчинення конклюдентних дій (оплати). Наголошує, що підготовка документів є обов`язком виконавця послуг, а формальні недоліки наряду-замовлення не можуть скасовувати факт реального споживання послуг. Вважає позицію Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» надмірно формалізованою та такою, що суперечить меті Закону України «Про поховання та похоронну справу». Стверджує, що право на компенсацію не може бути поставлене в залежність від назви документа, якщо витрати фактично підтверджені.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - Суходольський Б. П. , підтримав апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів.
Представника позивача - адвокат Сєргєєв П. О., проти задоволення скарги заперечив з підстав наведених у відзиві. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Так, судом встановлено, що 11.12.1983 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .
Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_2 від 14.05.1996, виданого ОСОБА_2 , пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.
ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки, ОСОБА_2 , помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 14.12.2023, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 21422 від 14.12.2023, а також копією Довідки до форми №106/о № 1862, згідно якої смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: хронічна серцева недостатність, гіпертрофія серцевого м`язу, гіпертонія, атеросклеротичний кардіосклероз.
Судом встановлено, що у зв`язку із необхідністю поховання чоловіка ОСОБА_1 було укладено Договір замовлення від 16.12.2023 № 16.12.2023-1 на організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг з ТОВ «Ритуальний дім «Сяйво»; Договір замовлення від 15.12.2023 № 175 на організацію та проведення поховання з КП «Дім «Лук`янівський заповідник», наряд-замовлення № 41 на Додаткові послуги з організації поховання-кремації від 15.12.2023 з ФОП ОСОБА_3 .
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на поховання ОСОБА_2 , надано: дублікати квитанцій від 25.12.2023 на суму 424 грн, від 27.12.2023 на суму 11 000 грн, від 29.12.2024 на суму 20 440 грн, від 19.01.2024 на суму 3 424 грн, відповідно до яких платником за надання послуг, пов`язаних з похованням є позивачка ОСОБА_1 . 
Згідно з повним спектром ритуальних послуг для померлого ОСОБА_2 , замовником якого є ОСОБА_1 було надано наступні ритуальні послуги: труна - 8 000 грн, вінок - 700 грн, послуги катафалку - 3 700 грн, а всього на загальну суму вартістю 17 400 грн.
19.01.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про відшкодування витрат на поховання її чоловіка ОСОБА_2 .
Листом від 30.01.2024 № 139 відповідач Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємство комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у відшкодуванні витрат на поховання відмовив з посиланням на те, що наданий Договір-замовлення № 16.12.2023-1 від 16.12.2023 не відповідає вимогам додатку п. 10 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003.
24.03.2025 у відповідь на адвокатський запит листом № 389 відповідач зазначив, щодо залишає заяву про відшкодування витрат на поховання в сумі 17 400 грн без задоволення з огляду на те, що наряд-замовлення № 41 на Додаткові послуги з організації поховання-кремації від 15.12.2023 не відповідає вимогам додатку п. 10 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 як особа, яка зобов`язалася поховати учасника бойових дій, має гарантоване статтею 14 Закону України «Про поховання та похоронну справу» право на безоплатне поховання. Встановивши, що позивачем було оплачено 17 400 грн за труну, вінок, перенесення труни та послуги катафалку, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення цих коштів із відповідача. Суд зазначив, що наряд-замовлення № 41 містить такі істотні умови договору як предмет та ціна, а тому згідно з нормами ЦК України вважається укладеним у письмовій формі. Суд відхилив доводи відповідача про обов`язковість дотримання форми примірного договору за Наказом № 193. Встановивши факт протиправної відмови у виплаті компенсації, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача. Суд також врахував, що придбання предметів ритуальної належності є за своєю суттю придбанням товару, на яке вимоги щодо форми договору-замовлення не поширюються.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання учасників бойових дій здійснюється безоплатно для особи, яка зобов`язалася поховати померлого, за рахунок коштів відповідних бюджетів. Дана норма встановлює державну гарантію соціального захисту ветеранів війни та членів їхніх сімей, реалізація якої не може бути поставлена у залежність від суто формальних підстав або недоліків внутрішньої документації суб`єктів господарювання. Соціальне призначення вказаної пільги полягає у знятті фінансового тягаря з близьких осіб померлого захисника, а тому тлумачення процедурних норм повинно здійснюватися на користь особи, яка реалізує це право.
Реалізація цієї державної гарантії регулюється Порядком № 1445, згідно з пунктом 5 якого вартість послуг не повинна перевищувати середню ціну на відповідні ритуальні послуги, що склалася у відповідному регіоні. Доводи апелянта про необхідність відшкодування виключно за середніми цінами є декларативними, оскільки за правилами змагальності (статті 12, 81 ЦПК України) тягар доказування неспівмірності ціни покладався на відповідача, який не надав суду результатів моніторингу цін Департаменту житлово-комунальної інфраструктури КМДА чи інших доказів на спростування розміру витрат у 17 400 грн. 
Посилання апелянта на обов`язковість форми примірного договору-замовлення, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу № 193, є юридично неспроможним, оскільки підзаконний акт не може звужувати зміст та обсяг прав, визначених статтею 14 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Примірні договори, згідно з правовою природою, мають рекомендаційний характер та слугують орієнтиром для сторін, проте не визначають вичерпний та безальтернативний перелік вимог до форми правочину у цивільних відносинах. 
Згідно зі статтями 205, 638 та 640 ЦК України, правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, а сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов - предмета та ціни. Наряд-замовлення № 41 від 15.12.2023 у сукупності із квитанціями про оплату послуг є належним підтвердженням укладення та виконання договору. 
Колегія суддів зазначає, що вказаний документ містить чітку ідентифікацію отриманих товарів та послуг, зокрема надання труни вартістю 8 000 грн, вінка - 700 грн, послуг катафалку - 5 000 грн та перенесення труни - 3 700 грн. Факт реального здійснення цих витрат підтверджений документально, а можливі недоліки в оформленні наряду-замовлення, допущені суб`єктом господарювання, не можуть створювати негативних наслідків для споживача та бути підставою для відмови у державній компенсації.
Колегія суддів погоджується із доводами позивача, про те, що право особи на відшкодування витрат на поховання не може бути нівельоване через дефекти форми підтверджуючого документа, якщо факт здійснення витрат та їхня належність до необхідного мінімального переліку встановлені судом. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про протиправність бездіяльності відповідача. Захист соціальних прав учасників бойових дій та їхніх родин є пріоритетним завданням держави, а тому будь-які процедурні бар`єри повинні оцінюватися крізь призму їхньої виправданості та справедливості. Відмова у відшкодуванні фактично понесених та доведених витрат на підставі формальної невідповідності документа примірній формі суперечить засадам добросовісності та розумності. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Щодо розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Проте, з огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, розподілу підлягають витрати, понесені позивачем під час апеляційного провадження.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано: договір про надання правової допомоги №10/12 від 10.12.2024; ордер № 1892130; рахунок на оплату послуг № 79 від 23.03.2026, згідно з яким адвокатом виконано супроводження справи № 761/19513/25 в Київському апеляційному суді вартістю 6 000,00 грн, а також платіжну інструкцію від 28.03.2026 про фактичну сплату позивачем на користь АО «ЮВІТО» вказаної суми. 
Оцінюючи співмірність заявлених витрат, колегія суддів виходить з того, що їх розмір відповідає критеріям реальності, розумності та складності справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, згідно з якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Оскільки відповідач не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та не надав доказів їх неспівмірності, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для їх обмеження.
За таких обставин, з огляду на результат апеляційного розгляду, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємство комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) (код ЄДРПОУ 03358475) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

Л. Д. Поливач