ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/3108/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

здійснивши перегляд у порядку письмового провадження постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 (судді: Кравчук Г. А. - головуючий, Коробенко Г. П., Спаських Н. М.)

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Берліс" у справі
за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Берліс"
про витребування земельних ділянок,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовної заяви та судових рішень
1.1. У жовтні 2025 року заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА) про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Берліс" (далі - ТОВ "Берліс") на користь держави в особі Київської ОДА земельних ділянок, кадастрові номери 3220882600:03:004:0493, 3220882600:03:004:0494.
1.2. Позов обґрунтовано обставинами незаконного набуття відповідачем спірних земельних ділянок. 
1.3. Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.10.2025 позовну заяву прокурора залишено без руху на підставі статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України та зобов`язано прокурора усунути виявлені недоліки позовної заяви протягом 10-ти днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання до суду доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірних земельних ділянок, експертно-грошова оцінка яких здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
1.4. Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2025 позовну заяву повернуто прокурору.
Аргументуючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив із того, що витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади законодавцем поставлено в залежність від попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Всупереч наведеному прокурором не було виконано вимоги ухвали Господарського суду Господарського суду Київської області від 14.10.2025 про залишення поданого ним позову без руху та не було надано документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі вартості спірного майна, у зв`язку з чим позовну заяву повернуто прокуророві.
1.5. За наслідками перегляду вказаної ухвали Північний апеляційний господарський суд постановою від 31.03.2026 скасував ухвалу Господарського суду Київської області від 03.11.2025, а справу направив до Господарського суду Київської області для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.
Апеляційний господарський суд виходив із того, що системний аналіз положень частини 6 статті 164 та частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з частиною 5 статті 390 Цивільного кодексу України свідчить, що внесення вартості майна на депозит суду є умовою постановлення рішення по суті у справах про витребування від добросовісного набувача, а не універсальною процесуальною умовою прийняття позовної заяви на стадії прийняття позову. Натомість у цій справі суд першої інстанції перетворив вимогу про внесення визначеної експерно-грошовою оцінкою земельної ділянки вартості на депозитний рахунок суду на передумову доступу до правосуддя, що суперечить приписам процесуального закону і фактично зміщує межі стадій розгляду. Звідси, за висновками суду апеляційної інстанції, оскаржена ухвала місцевого господарського суду постановлена з порушенням норм процесуального права, зокрема статей 173, 174 Господарського процесуального кодексу України.
2. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
2.1. Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, ТОВ "Берліс" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у цій справі, а ухвалу Господарського суду Київської області від 03.11.2025 залишити без змін.
Зокрема, скаржник посилається на порушення судами норм матеріального і процесуального права, а саме статей 12, 328, 390 Цивільного кодексу України, статей 162, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України, та стверджує, що процесуальний обов`язок щодо внесення вартості майна на депозитний рахунок суду є обов`язковим у разі подання позову про витребування майна з чужого володіння.
2.2. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржену у справі постанову - без змін як законну та обґрунтовану.
3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
3.1. Переглянувши оскаржену у справі постанову суду апеляційної інстанції, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на них, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення касаційної скарги немає.
3.2. Предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного господарського суду, якою скасовано ухвалу місцевого господарського суду про повернення прокурору позовної заяви у зв`язку із неусуненням ним недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження, а саме ненаданням документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі вартості спірного нерухомого майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову.
3.3. Верховний Суд зазначає, що згідно з абзацом 1 пункту 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ), який набрав чинності 09.04.2025, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, до статей 164, 174 цього Кодексу.
Так, статтю 164 Господарського процесуального кодексу України доповнено частиною 6 такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".
Частину ж 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України доповнено абзацом 3, згідно з яким: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".
Водночас Законом № 4292-ІХ статтю 390 Цивільного кодексу України доповнено частиною 5, за змістом якої: "5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".
Крім того, Законом № 4292-ІХ статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною 2 такого змісту: "Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умов попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
3.4. Повертаючи позовну заяву прокуророві, суд першої інстанції виходив із того, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна.
3.5. Проте апеляційний господарський суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції, скасувавши ухвалу про повернення позову та скерувавши справу для продовження розгляду.
3.6. Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, покладеними в основу оскарженої у справі постанови, з огляду на таке.
Як унормовано у пункті 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4292-ІХ, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:
- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;
- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Статтею ж 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц констатовано, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.
Верховний Суд зауважує, що положення частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом із тим у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача приписи частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню.
При цьому у випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 Цивільного кодексу України без застосування приписів частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві. Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
Схожі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.01.2026 у справі № 354/160/25, від 01.12.2025 у справі № 354/419/25.
Разом із тим, за висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 12.11.2025 у справі № 127/8274/24: обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню; у випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України не застосовуються; питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2022 у справі №908/976/19 виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.
Добросовісність чи недобросовісність особи - це правовий висновок, який робиться судом на підставі встановлених обставин справи, які можуть про це свідчити (постанова Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/20528/21).
Суд апеляційної інстанції установив, що, звертаючись до суду з позовом, подаючи заяву після його залишення без руху у цій справі, прокурор дотримується послідовної позиції стосовно того, що відповідач не міг законно набути спірні земельні ділянки, тобто заперечує добросовісність набувача, оскільки відповідач знав або, проявивши розумну обачність, міг знати про те, що попередні набувачі земельних ділянок набули право власності на них всупереч закону.
Зважаючи на викладене та те, що прокурор пред`явив позов про витребування нерухомого майна у недобросовісного набувача, приписи частини 5 статті 390 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 164, частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність/недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення. 
Врахувавши наведене та необхідність дослідження під час розгляду справи по суті обставин добросовісності/недобросовісності дій відповідача (набувача спірних земельних ділянок), апеляційний господарський суд правильно вважав, що висновок суду першої інстанції про залишення позову без руху та в подальшому - без розгляду, є помилковим.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
3.7. За наведеного, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови апеляційного господарського суду, яка оскаржується.
4. Висновки Верховного Суду
4.1. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
4.2. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України).
4.3. Таким чином, перевіривши оскаржену постанову суду апеляційної інстанції в межах вимог та доводів касаційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування постанови у справі не знайшли підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
5. Судові витрати
5.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Берліс" залишити без задоволення.
Постанову постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 911/3108/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай
Ю. Я. Чумак