ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4528/26 Справа № 199/15189/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , 
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05 січня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Спаї В.В.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У листопаді 2025року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом проти  ОСОБА_2 , в якому вимагала розірвати шлюб, укладений між сторонами.
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що 12 червня 2015року вона взяла шлюб із відповідачем та спільне життя наразі припинено, примирення неможливо, спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні характери, психологічну несумісність, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати поваги та любові. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05 січня 2026року позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений між сторонами. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
05 лютого 2026року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05 січня 2026року.
В апеляційній скарзі позивачка висловила вимогу про зміну рішення суду шляхом заміни слів у мотивувальній частині рішення суду щодо наявності спільних дітей, а саме: слова “Подружжя не має неповнолітніх дітей” змінити та виправити на: “Подружжя є батьками спільної неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження”, в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції помилково послався в мотивувальній частині судового рішення на факт того, що подружжя не має неповнолітніх дітей, хоча насправді сторони є батьками спільної неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
09 лютого 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу №199/15189/25 витребувано із суду першої інстанції; та 01 квітня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2026року справу було повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення матеріалів справи.
15 квітня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду після належного оформлення.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2026року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
07 травня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного документу.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
12 червня 2015року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що між нею та відповідачем фактично припинені шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, між ними існують формальні сімейні стосунки, вони мають протилежні погляди на сімейне життя та давно втратили один до одного почуття любові та поваги. Та суд виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржувалися та не є предметом апеляційного розгляду справи.
Оскільки позивачка не погоджується з мотивувальною частиною оскаржуваного рішення щодо зазначення судом про відсутність у сторін спільних дітей, то законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється лише в оскаржуваній частині.
За приписами статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
Згідно з частиною четвертою статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Апеляційний суд звертає увагу, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції вказано, що подружжя не є батьками неповнолітніх дітей, як про те вказала позивачка у своєму позові.
Наразі скаржниця вказує, що подружжя є батьками спільної неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. 
Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. 
Водночас, вказані обставини не були зазначені у позові та відповідно не були предметом розгляду та окремого дослідження судом першої інстанції, обставина наявності чи відсутності у сторін неповнолітніх дітей не була визначальною для суду першої інстанції під час ухвалення рішення про розірвання шлюбу та фактично ним не встановлювалась.
Тож такі обставини не можуть бути предметом розгляду і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05 січня 2026року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 червня 2026року.

Судді: