УХВАЛА
08 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 336/5753/16-к
провадження № 51-2173ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного 
суду від 27 травня 2026 року (справа № 336/5753/16-к, провадження 
№ 11-сс/807/549/26),
встановив:
ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються, зокрема, судове рішення, що оскаржується (п. 3); обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення (п. 4); вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції (п. 5). Згідно з ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додається копія судового рішення, що оскаржується.
Вимоги до суду касаційної інстанції мають співвідноситися із приписами ст. 436 КПК, відповідно до яких суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі порушує питання, зокрема про скасування ухвали Запорізького апеляційного суду від 27 травня 2026 року. Однак такі вимоги не узгоджуються з приписами ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за результатами касаційного розгляду з огляду на таке.
Вимогу щодо скасування ухвали апеляційного суду сформульовано неповно, оскільки скаржник не зазначила, яке рішення необхідно ухвалити Верховному Суду у разі скасування оскаржуваної ухвали, що корелювало б з указаною вище нормою ст. 436 КПК.
Крім того, Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, стверджуючи про незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на порушення закону (істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого), які, на її думку, допущені судами, а також зазначити, у чому саме полягають допущені судами порушення, які відповідно до положень ст. 438 КПК є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з урахуванням приписів статей 412-414 КПК.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника, що відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Водночас ОСОБА_4 лише узагальнено вказує, що вважає «ухвалу незаконною яка порушує матеріальні та процесуальні права, оскільки подана згідно законодавства на державній мові повністю, а не частково».
Водночас наведені доводи не містять конкретної аргументації щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення та не розкривають, у чому саме, на думку скаржника, полягають допущені судом порушення кримінального процесуального закону чи закону про кримінальну відповідальність.
Наведені вище обставини перешкоджають Верховному Суду встановити дійсну позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Крім того, Суд зауважує, що за змістом касаційної скарги ОСОБА_4 оскаржує ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 травня 2026 року (справа № 336/5753/16-к, провадження № 11-сс/807/549/26).
Однак скаржник усупереч ч. 5 ст. 427 КПК не долучила копії оскаржуваної ухвали. Указане становить не лише формальне порушення вимог ст. 427 КПК, але й по суті не дає можливості Верховному Суду перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги положень статей 424, 425, 426 КПК, а саме: чи належить зазначене вище судове рішення до тих, що може бути оскаржене в касаційному порядку; чи має право  ОСОБА_4  подати касаційну скаргу на зазначене рішення суду та чи дотримано строку касаційного оскарження. 
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_4 не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3