ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/15135/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17.10.2025 №163650008071;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу відомості трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.10.1978 р;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 10.10.2025, з урахуванням висновків суду. 
Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.10.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком. Позивач вказував, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17.10.2025 №163650008071 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому відповідачем зазначено, що при обчисленні страхового стажу не враховано відомості трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.10.1978, оскільки внесений на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки запис про зміну дати народження особи засвідчено печаткою ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство», код ЄДРПОУ 05581898, за доданими документами відсутня інформація про періоди перебування у трудових відносинах із зазначеним підприємством. 
На думку позивача, ним були надані всі необхідні документи для призначення пенсії, зокрема паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків та трудова книжка із наявними записами про періоди роботи. Позивач вважає, що наявність запису про зміну дати народження у трудовій книжці не може бути підставою для неврахування всіх відомостей про трудову діяльність, оскільки сама трудова книжка містить записи про роботу, а відповідач не навів зауважень щодо змісту цих записів чи їх недостовірності. 
Позивач також зазначає, що орган Пенсійного фонду формально підійшов до оцінки поданих документів та фактично не врахував трудовий стаж, підтверджений трудовою книжкою, яка є основним документом про трудову діяльність працівника. У зв`язку з цим позивач вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення. 
Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві зазначав, що 10.10.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи були передані для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. За результатами їх розгляду 17.10.2025 прийнято рішення №163650008071 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Відповідач зазначав, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 мають особи за наявності страхового стажу від 15 до 22 років. За даними документів, доданих до заяви про призначення пенсії, та відомостей системи персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 6 років 9 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. 
Відповідач пояснював, що до страхового стажу позивача не зараховано відомості трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.10.1978, оскільки внесений на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки запис про зміну дати народження особи засвідчений печаткою ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» з кодом ЄДРПОУ 05581898, однак за доданими документами відсутня інформація про періоди перебування позивача у трудових відносинах із цим підприємством. 
Також відповідач посилався на положення статті 48 Кодексу законів про працю України, Порядку №637 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зазначаючи, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, проте записи в ній мають бути оформлені належним чином. На думку відповідача, зміна записів у трудовій книжці щодо прізвища, імені, по батькові чи дати народження повинна здійснюватися уповноваженим органом за останнім місцем роботи на підставі 
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, наявною в матеріалах справи . 
10.10.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після подання заяви та доданих документів, з урахуванням принципу екстериторіальності, передбаченого Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій, матеріали були передані на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області . 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17.10.2025 №163650008071 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу . 
Як зазначено у вказаному рішенні, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи, відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.10.1978, оскільки запис про зміну дати народження, внесений на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки, засвідчено печаткою підприємства, з яким, за даними відповідача, відсутня інформація про періоди перебування у трудових відносинах із ним позивача, що, на думку відповідача, не відповідає вимогам чинного законодавства щодо ведення трудових книжок. 
Відповідно до даних персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача враховано частково, при цьому його загальна тривалість становить 6 років 9 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Враховуючи наведене, відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкція № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.
Згідно пункту 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
В пункті 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Висновки щодо правозастосування
У даному адміністративному спорі відповідач поставив під сумнів належність та допустимість трудової книжки ОСОБА_1 як доказу страхового стажу, обґрунтовуючи це тим, що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.10.1978 запис про зміну дати народження позивача засвідчено печаткою ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство», що, на думку відповідача, не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. 
Суд зазначає, що визначальною умовою для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність необхідного страхового стажу, а не виключно формальна бездоганність оформлення трудової книжки. 
Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , саме з підстав сумнівів у правильності оформлення титульного аркуша, а не через спростування факту здійснення позивачем трудової діяльності у відповідні періоди. 
Суд звертає увагу, що відповідач не навів інших зауважень щодо змісту записів про трудову діяльність позивача, зокрема не спростував фактів виконання ним трудових функцій у відповідні періоди, а обмежився виключно формальними підставами щодо оформлення документа. 
Таким чином, підставою для неврахування значної частини страхового стажу позивача фактично стали формальні недоліки оформлення трудової книжки, а не відсутність доказів здійснення трудової діяльності. 
Суд звертає увагу, що приписи пункту 3 Порядку №637 застосовуються тільки у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Наявність виправлень у даті народження позивача не може бути розцінена відповідачем як відсутність записів в трудовій книжці чи відсутність трудової книжки в цілому.
Відповідно до положень Порядку ведення трудових книжок колгоспників врегульовано Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, а також Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженого постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 та Інструкції “Про порядок ведення трудових книжок працівників”, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство - роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що в трудовій книжці роботодавцем заповнено із порушенням відомості про особу в трудовій книжці.
Суд звертає увагу, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушення відділом кадрів правил оформлення записів у трудовій книжці.
Ураховуючи наведене, суд вважає, що обґрунтування, вказане відповідачем у рішенні про відмову в призначенні пенсії - не може бути підставою для відмови позивачу для визначення загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
За приписами частини третьої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Суд звертає увагу, що саме відповідачу Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.
За правилами пункту 4.7 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Із змісту рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2025 №163650008071 встановлено, що страховий стаж позивача визначено лише за даними персоніфікованого обліку та він становить 6 років 9 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, оскільки необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить не менше 27 років (у 2020 році), при цьому у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років. 
З матеріалів справи, зокрема з аналізу записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , вбачається, що при врахуванні періодів роботи, підтверджених трудовою книжкою, позивач має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до вимог частини 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку, що записами трудової книжки в повній мірі підтверджується трудовий стаж позивача, натомість відповідачем не надано доказів та не заявлено доводів щодо вжиття ним будь-яких заходів для витребування у відповідних підприємств чи архівних установ документів на підтвердження стажу роботи позивача спірні періоди. 
Cуд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи та не вжито всіх заходів для його перевірки.
Таким чином, суд дійшов висновків, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 мав необхідний страховий стаж.
Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування періодів роботи, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданій 05.10.1978 на ім`я ОСОБА_1 , до страхового стажу є єдиним правомірним варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень, від якого відповідач безпідставно ухилився. Тому спірне питання не може бути віднесене до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства. 
Права позивача порушені саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17.10.2025 №163650008071 про відмову у призначенні пенсії за віком. 
За таких обставин суд, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2025 №163650008071 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. 
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до пункту 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. 
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу, з огляду на незарахування всіх періодів роботи позивача, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , до загального страхового стажу, враховуючи те, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії не містить інших підстав відмови ніж та, що зазначалась вище - належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 10.10.2025.
За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
У спірному випадку ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області 10.10.2025 року, а отже пенсія має бути призначена з цієї дати. 
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази, наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.10.2025 з урахуванням усього стажу роботи, зазначеного в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Таким чином позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1226,20 грн. З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1226,20 грн. 
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, 33004, ЄДРПОУ 21084076) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2025 №163650008071. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.10.2025 з урахуванням усього стажу роботи, зазначеного в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1226,20 грн (одна тисяча двісті двадцять шість гривень двадцять копійок). 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України. 
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	 	І.С. Шевяков