1	Справа № 335/3880/26  2/335/2540/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді Шалагінової А. В., за участі секретаря судового засідання Савченко О. І., розглянувши в судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представниці адвокатки Янівської Галини Ярославівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 в особі представниці адвокатки Янівської Г. Я. звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області) про стягнення в порядку спадкування грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 є дочкою та спадкоємицею за законом щодо майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті спадкодавиці залишилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії. 14.08.2024 державним нотаріусом Сьомої львівської державної нотаріальної контори позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з пенсійних коштів – залишку нарахованих, але не виплачених коштів розміром 74 140,81 грн, що перебувають в ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Після отримання свідоцтва про право на спадщину, 25.09.2025 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про виплату недоотриманої пенсії після смерті її матері. Однак, рішенням від 26.09.2025 за № 923180141758 відповідач відмовив у вказаній виплаті, посилаючись на те, що пенсійна справа ОСОБА_2 знята з обліку 01.08.2024 у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 , а за поновленням виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.03.2016 не зверталась.
19.01.2026 позивачка вдруге звернулась до відповідача із заявою, в якій наполягала на тому, що вона просить виплатити суму пенсії в порядку спадкування, а не в адміністративному порядку. Відповіді на це звернення не надійшло. 
Посилаючись на положення ст.ст. 328, 1216, 1218, 1227, 1261 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) просила стягнути з ГУ ПФУ в Запорізькій області недоотриману пенсію ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2025, виданого Державним нотаріусом Сьомої львівської державної нотаріальної контори, в сумі 74 140 81 грн (а.с. 1 – 3).
Відповідач в особі представниці Струч С. В. позов не визнав, надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що розмір недоотриманої пенсії розраховується з дня звернення спадкоємця із заявою та виплачується не більше ніж за три роки на підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV). 
Водночас, за життя ОСОБА_2 , яка мала статус внутрішньо переміщеної особи, до територіальних органів ПФУ із заявою щодо поновлення виплати пенсії, в тому числі із повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення РФ не зверталась з 01.03.2016. Таким чином, підстави для виплати ненарахованої та неотриманої пенсії відсутні. Просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 27 – 29).
04.05.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що аргумент відповідача про те, що пенсія ОСОБА_2 не нараховувалася, не відповідає дійсності, оскільки ГУ ПФУ в Запорізькій самостійно визначило розмір недоотриманої пенсії в сумі 74 140,81 грн, про що було зазначено у відповідній довідці, наданій на запит нотаріуса. Отже, розмір недотриманої пенсії було визначено та підтверджено відповідачем. В цей же час, причини не отримання за життя пенсіонером пенсії не мають жодного значення. Так, відсутність звернення спадкодавця за поновленням виплати пенсії не позбавляє спадкоємця права на отримання недоотриманої пенсії, якщо її сума визначена. Також наполягає на тому, що приписи ст. 46 Закону № 1058-IV, не розповсюджуються на правовідносини, що виникають зі спадкування. Вважає, що органи ПФУ не наділені повноваженнями оцінювати дійсність свідоцтва про право на спадщину або відмовляти в його виконанні (а.с. 33 – 35). 
Судом були проведені такі процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 14.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із розглядом справи в порядку загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 25.05.2026; встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи. Цією ж ухвалою відстрочено позивачці сплату судового збору розміром 1 064,96 грн до ухвалення судового рішення у цій справі (а.с. 22 – 23).
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 25.05.2026 закрито підготовче провадження у цій справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 19.06.2026.
Позивачка та її представниця, а також представник відповідача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином.
Від представниці позивачки та представниці відповідачки надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.
За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
19.06.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 30.06.2026.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дмитрівка Шахтарського району Донецької області, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 , виданого 16.06.2010 Сніжнянським МВ ГУМВС України в Донецькій області. Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6 – 8).
ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки від 10.09.2024 № 1306-5003443116 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 10).
З копії довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області випливає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в цьому Управлінні та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті залишилася недоотримана пенсія в сумі 74 140,81 грн (а.с. 17).
14.08.2025 державним нотаріусом Сьомої львівської державної нотаріальної контори Львівської області видано ОСОБА_1 свідоцтво на спадщину за законом. За змістом цього свідоцтва, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1946 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з пенсійних коштів – залишку нарахованих, але не виплачених коштів, у сумі 74 140,81 грн, що перебувають у ГУ ПФУ в Запорізькій області, які належать спадкодавцю ОСОБА_2 , яка перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області, на підставі довідки, виданої ГУ ПФУ в Запорізькій області від 13.03.2025 № 0800-0401-8/23665 (а.с. 11).
25.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою № 9729 щодо оформлення та виплати суми недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 , що ніким не оспорюється.
Рішенням заступника начальника відділу опрацювання документів № 2 ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.09.2026 відмовлено ОСОБА_1 в оформленні та виплаті суми недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю за померлу ОСОБА_2 за заявою від 25.09.2025 № 9729. Рішення мотивовано тим, що пенсійна справа ОСОБА_2 знята з обліку з 01.08.2024 у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 , за актовим записом № 13 від 31.01.2025. За поновленням виплати пенсії ОСОБА_2 не зверталася з 01.03.2016. За життя отримувачка пенсійних виплат ОСОБА_3 до територіальних органів ПФУ за поновленням виплати з повідомленням про недоодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення РФ не зверталася. На підставі ст. 52 та вимог пункту 144 розділу XV «Прикінцеві положення Закону № 1058 IV» ухвалено рішення щодо відмови в оформленні та виплаті недоотриманої пенсії (а.с. 13)
19.01.2026 позивачка вдруге звернулась до відповідача із заявою, в якій наполягала на тому, що вона просить виплатити суму пенсії в порядку спадкування, а не в адміністративному порядку (а.с. 14). 
Відповіді на це звернення відповідач не надав. Не надано цієї відповіді відповідачем і під час розгляду справи.
Далі, на адвокатський запит від 17.03.2026 № 3/17-03-26 стосовно розгляду заяви позивачки від 19.01.2026, відповідач надав відповідь із посиланням на попереднє рішення від 26.09.2025 № 923180141758 про відсутність підстав для виплати позивачці пенсії ОСОБА_3 (а.с. 15, 16).
Зрештою, позивачка так і не отримала вищезазначену суму недоотриманої спадкодавцем пенсії в порядку спадкування та звернулась до суду з цим позовом.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як передбачено частиною першою статті 46 Закону № 1058-IV, на яку посилається відповідач, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Водночас, положення частин другої, третьої статті 52 Закону № 1058-IV, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.09.2020 (справа № 428/6685/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при застосуванні норм права.
Суд зазначає, що норми частини першої статті 46 Закону № 1058-IV, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що до спірних правовідносин застосовуються положення ст. 46 Закону № 1058-IV.
Також суд враховує правову позицію, викладену в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.04.2024 у справі № 201/7965/23, в якій зазначено, що зміст частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині першій статті 91 якого вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Згідно зі статтею 1227 ЦК України до складу спадщини входять суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.10.2022 у справі № 727/12371/21, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.
Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 263/12032/20, від 18.10.2023 у справі № 243/12679/21.
Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що пенсія спадкодавця не була нарахована, спростовуються копією довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідно до якої ОСОБА_2 перебувала на обліку в цьому управлінні та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після її смерті залишилася недоотримана пенсія в сумі 74 140,81 грн.
Отже, грошова сума була нарахована та визначена, що підтверджено самим відповідачем.
Доводи відповідача, що спадкодавець за життя не зверталася до органів ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії, суд вважає неспроможними з огляду на те, що причини неотримання пенсії спадкодавцем не мають значення та не тягнуть за собою жодних юридичних наслідків.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19 сформувала правовий висновок про те, що причини, з яких спадкодавець не реалізував право на отримання пенсії, юридичного значення не мають; моментом виникнення права на отримання таких сум у спадкоємців є момент смерті спадкодавця.
Отже, спадкоємці у подібних правовідносинах не можуть нести тягар відповідальності за вчинення чи не вчинення за життя тих чи інших дій спадкодавцем, оскільки моментом виникнення права на отримання таких сум у спадкоємців є момент смерті спадкодавця.
Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 у справі № 243/9613/19 вказав, що вимоги спадкоємців про стягнення недоотриманих соціальних виплат мають цивільно-правовий характер.
Свідоцтво про право на спадщину є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності спадкоємця на суму пенсії.
Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі № 428/12730/19 зазначив, що органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями оцінювати дійсність свідоцтва про право на спадщину або відмовляти в його виконанні.
У цій справі судом встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на недоотриману пенсію розміром 74 140,81 грн, що залишилася після смерті її матері ОСОБА_1 , отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину.
Розмір недоотриманої пенсії в сумі 74 140,81 грн не є спірним та визначений відповідачем в межах його повноважень.
За встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що відповідач протиправно перешкоджає реалізації прав позивачки як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна.
За таких обставин, позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки суму недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, розміром 74 140,81 грн.
Оскільки позивачці за ухвалою судді від 14.04.2026 відстрочено сплату судового збору розміром 1 064,96 грн до ухвалення судового рішення, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263 – 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представниці адвокатки Янівської Галини Ярославівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії задовольнити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1  недоотриману за життя пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 серпня 2025 року державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-236, розміром 74 140 (сімдесят чотири тисячі сто сорок) грн 81 коп.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь держави судовий збір розміром 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено в повному обсязі 30 червня 2026 року.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ЄДРПОУ 20490012, адреса місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б.

Суддя А. В. Шалагінова