КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 375/2226/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8872/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Стрижеуса А.М.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Смик М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
призначити опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її рідну тітку ОСОБА_1 ;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 2-7).
Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її сестра - ОСОБА_5 . З 23 червня 2018 року ОСОБА_5 перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 .Отже, ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_1 ..
Вказувала, що після смерті сестри ОСОБА_5 , її племінниця - ОСОБА_4 постійно проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. 
Однак, відповідач протягом тривалого часу не цікавиться дитиною, зловживає алкогольними напоями, не приймає участі у вихованні дочки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що, на її думку, свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків.
З урахуванням викладене, просила задовольнити позовні вимоги (а.с. 2-7). 
Від імені відповідача ОСОБА_2 надійшла письмова заява про визнання позову (а.с. 82-84). 
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 108-114).
Не погодившись з рішенням районного суду, 04 березня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Солодовнікова О.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с. 120-122, 153-155).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилалась на те, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків: не брав участі у вихованні, не цікавиться життям дитини, не відвідував дитину у школі, не брав участі у лікуванні, не переймається її здоров`ям, навчанням, розвитком та емоційним станом, не допомагає, не підтримує жодного зв`язку, не здійснює жодної турботи чи опіки, при цьому притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, та не забезпечує належних умов проживання для дитини. Крім того, коли йому запропонували забрати дитину, облаштувати для неї належні умови для проживання, він відмовився, та пояснив, що він може виховувати дитину і створити для неї умови для проживання.
Фактичне самоусунення Відповідача після смерті матері свідчить про відсутність реального виконання батьківських обов`язків та створює ризики для гармонійного розвитку малолітньої дитини. Таке ставлення порушує вимоги ст. 150 Сімейного кодексу України, яка зобов`язує батьків піклуватися про здоров`я дитини, її розвиток, освіту, моральне виховання та створення належних умов для життя. 
Крім того, дитина втратила матір та повна відсутність виховання та підтримки з боку другого з батьків негативно впливає на дитину, створює психологічну напругу, завдає шкоди її емоційному стану та відчуттю безпеки. Дитина усвідомлює, що її залишили, і від цього страждає. Фактично дитина залишилась без батьківського піклування.
Позивач разом зі своїм чоловіком (третя особа) створили всі умови для дитини, оточили її любов`ю, піклуванням і стали для неї як "мама" та "тато", її опорою, підтримкою та захистом. 
Дитина відкрито заявляє, з ким хоче жити, кому довіряє і хто надає їй реальний догляд, любов та турботу. Її думка, відповідно до ст. 171 СК України, повинна бути врахована судом. Це підтверджується психологічною характеристикою, сформованою психологом ОСОБА_6 на підставі проведення спостереження, індивідуальних бесід з дитиною та аналізу проектних методик, від 25.02.2026.
Суд неправильно застосував ст. 164 СК України. Систематична відсутність участі у вихованні, відсутність турботи про розвиток дитини та проживання дитини в іншій сім`ї більше року свідчить про свідоме самоусунення. Сам факт перерахування коштів не є належним виконанням батьківських обов`язків, хоча суд звів оцінку виконання батьківських обов`язків виключно до факту перерахування коштів (50 050 грн), що є лише частковим виконанням обов`язків, та тим, що відповідач не усвідомлює наслідків позбавлення його батьківських прав.
Суд не врахував фактичне самоусунення батька та його позицію щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідач визнав позов і наголосив, що він не має змоги та бажання займатися дитиною. Фактично він погодився з тим, що дитині краще проживати без його участі. Він більше не працює, чим працює, і то тимчасові заробітки. Немає стабільності. Зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Та коли йому запропонували забрати дитину, він просто зник.
Суд безпідставно відхилив висновок органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд формально визнав його недостатньо обґрунтованим, однак не навів переконливих мотивів його відхилення, чим порушив принцип повноти дослідження доказів та порушив вимоги ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд не врахував інтереси дитини та її позицію. В даному випадку порушено принцип найкращих інтересів дитини, який закріплений у статті 12 Конвенції ООН про права дитини та практиці ЄСПЛ. Дитина бажає проживати з позивачем. Свою тітку та її чоловіка вона сприймає як батька та матір, їм довіряє, фактично проживає у стабільному середовищі (а.с. 120-122, 153-155).
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 , її представник - адвокат Солодовнікова О.В. підтримали скаргу і просили її задовольнити.
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідача ОСОБА_2 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області про розгляд справи апеляційним судом 30 квітня 2026 року була сповіщена 03 квітня 2026 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення про що у справі є докази. Третя особа ОСОБА_3 подав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. (а.с. 180-189). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 23 червня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 18).
У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 20).
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. (а.с. 19).
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 рідні сестри, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 13, 17).
З витягу з реєстру територіальної громади, який сформований 12 березня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Судом встановлено і це не заперечували сторони у справі, що за домовленістю з відповідачем малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_1 .
З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 має наступний склад сім`ї: чоловік - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_7 , дочка - ОСОБА_8 , племінник - ОСОБА_9 , племінник - ОСОБА_10 , та племінниця - ОСОБА_4 . При обстеженні умов проживання сім`ї ОСОБА_1 встановлено, що з нею проживають її племінники, вона займається їхнім опікунством та вихованням (а.с. 22).
У довідці Рокитнянської селищної ради від 10 липня 2025 року № 03-31-727 зазначено, що ОСОБА_1 , 1988 року народження, має такий склад сім`ї: чоловік - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_7 та дочка - ОСОБА_8 (а.с. 23).
З характеристики, виданої директором закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Світанок» Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Надією Потомською, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад дошкільної освіти з 19 березня 2024 року. Дитина проживає разом з тіткою - ОСОБА_1 та дядьком - ОСОБА_3 , які проводять дитину до освітнього закладу та забирають її, спілкуються з педагогами, цікавляться поведінкою дитини, її інтересами та успіхами. Батько дитини - ОСОБА_2 за час відвідування дитини дитячого садка в заклад освіти не з`являвся, з педагогами не спілкується, не цікавиться інтересами та успіхами дитини (а.с. 26).
У довідці Комунального некомерційного підприємства «Рокитнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 18 серпня 2025 року № 424 зазначено, що за період з 1 січня 2024 року по теперішній час, батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в медичний заклад разом із дитиною не з`являвся (а.с. 33).
Відповідно до характеристики, виданої головою профспілкового комітету - Миколою Поздняковим , ОСОБА_1 з квітня 2024 року працює на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими відділення анестезіології та інтенсивної кардіології Первинної профспілкової організації клінічної лікарні «Феофанія». За період роботи зарекомендувала себе позитивно, з колегами та пацієнтами спілкується ввічливо та підтримує дружні стосунки. За якісне виконання своїх посадових обов`язків неодноразово нагороджувалась грошовими преміями (а.с. 27).
З довідки про доходи від 14 липня 2025 року № 97 вбачається, що ОСОБА_1 за період з січня 2025 року до червня 2025 року нарахована заробітна плата в розмірі 108 768,02 грн. (а.с. 28).
На підставі договору дарування житлового будинку від 21 жовтня 2008 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований на АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).
З довідки за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2025 року вбачається, що 20 квітня 2025 року до відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що відбувся конфлікт з чоловіком померлої сестри - ОСОБА_2 . У ході розгляду даних матеріалів зі слів ОСОБА_1 було встановлено, що 20 квітня 2025 року ОСОБА_1 прийшла до чоловіка покійної сестри - ОСОБА_2 , який відмовився віддавати документи на будинок, в якому проживає, в останніх виник конфлікт з розподілу майна. З приводу вирішення даного питання ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства, так як у вказаному зверненні вбачаються цивільно-правові відносини (а.с. 29-30).
Відповідно до довідки за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 21 червня 2024 року - 09 червня 2024 року до відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 неналежно виконує свої батьківські обов`язки по догляду за своєю малолітньою дочкою - ОСОБА_4 . По цій причині ОСОБА_1 зателефонувала на лінію «102». Опитаний ОСОБА_2 вищезазначене заперечив. Виїздом на місце події встановлено, що загрози життю та здоров`я малолітньої ОСОБА_4 не було (а.с. 31).
З довідки за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 18 січня 2025 року вбачається, що 28 грудня 2024 року до відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство економічного характеру відносно своєї дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході розгляду даного повідомлення, зі слів ОСОБА_1 було встановлено, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство економічного характеру відносно своєї дочки, яка на даний час проживає разом із заявником, а батько не має можливості доглядати за дочкою, так як постійно працює, але не дає достатньо коштів заявнику для забезпечення дочки. 10 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою, в якій просила припинити розгляд її звернення, так як конфлікт з ОСОБА_2 вирішила (а.с. 32).
З акту обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 06 жовтня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: чоловік - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_12 , племінник - ОСОБА_9 , племінник - ОСОБА_10 , та племінниця - ОСОБА_4 . У цьому ж акті зазначено, що для дитини створено належні умови для проживання та розвитку; всім необхідним по віку та сезону ОСОБА_13 забезпечена (а.с. 66).
З психолого-педагогічної характеристики учениці 1-Б класу Рокитнянського ліцею № 3 ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_4 навчається у Рокитнянському ліцею № 3 з 1 вересня 2025 року. Виховується у родині своєї тітки - ОСОБА_1 . ОСОБА_13 має основну групу здоров`я та добре розвинена фізично. Має гарну увагу, мислення на високому рівні, має добру розвинену зорову пам`ять та увагу, активна на уроках, самостійно виконує письмові завдання у зошитах, товариська, чемна. Дитиною опікується тітка - ОСОБА_1 , її чоловік та старший брат, які проводять ОСОБА_13 до школи і забирають її, цікавляться навчанням, відвідують батьківські збори (а.с. 67).
Відповідно до характеристики ТОВ «БрєЕкоТепло», виданої директором ТОВ «БрєЕкоТепло», ОСОБА_2 працював на підприємстві машиністом (кочегаром) котельні з 24 листопада 2024 року до 23 квітня 2025 року. За час роботи порушень трудової дисципліни не було. За невеликий період роботи особистих якостей працівник не проявив (а.с. 68).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікаря нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Рокитнянська багатопрофільна лікарня» Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району від 6 жовтня 2025 року № 2534 (а.с. 69).
З інформаційного листа Білоцерківського районного відділу № 2 Державна установа «Центр пробації у м. Києві та Київській області від 25 вересня 2025 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як засуджений, до покарань не пов`язаних із позбавленням волі на обліку у Білоцерківського районного відділу № 2 ніколи не перебував та станом на 8 жовтня 2025 року не перебуває. Відповідно до інформації Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, починаючи з 2015 року по перерішеній час кримінальні покарання в органах та установах виконання покарань не відбував (а.с. 72).
Відповідно до ІПНП в Київській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за період з 1 січня 2023 року до 1 січня 2025 року, притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП 6 травня 2025 року, що підтверджується довідкою відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП в Київській області (а.с. 76).
З акту обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 09 жовтня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає на АДРЕСА_2 . Дочка - ОСОБА_4 з 2024 року проживає разом з тіткою - ОСОБА_1 . Будинок придатний для проживання. Рекомендовано покращити санітарний стан помешкання, а саме прибрати в кімнатах та змінити постільну білизну (а.с. 77).
З листа АТ КБ «Приват Банк» судом встановлено, що 30 серпня 2025 року ОСОБА_2 здійснив переказ грошових коштів в сумі 10 050 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 з призначенням платежу - на шкільні потреби ОСОБА_4 (а.с. 78).
Разом з тим, за період з 8 квітня 2024 року до 15 серпня 2025 року ОСОБА_2 постійно здійснював переказ грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 з призначенням платежів: на харчування, на лікування та на потреби ОСОБА_4 . Загальний сума перерахованих коштів за вказаний період становить 50 050 грн, що підтверджується випискою Акціонерного Товариство Комерційний Банк «Приват Банк» (а.с. 79-80).
20 листопада 2025 року Орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56-65).
У висновку зазначено, що малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з тіткою - ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 . При обстеженні житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Батько дитини притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП, батько дитини свідомо обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини відсутня, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Батько на засіданні комісії пояснив, що виріс без батька і звик жити сам. Останнім часом участі у вихованні дочки не бере, але буде намагатися приділяти їй час.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), яке слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження61-36905св18), постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження 61-44369св18), постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), постанові Верховного Суду 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19), і передбачених законом підстав відступити від такого у цій справі не вбачається. 
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).
Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що позбавлення заявника його батьківських прав становило втручання в право заявника, в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції, на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 статті 8.
Дане втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункти 49,50).
Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden(№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. (див. рішення у справі Johansen v. Norwayвід 7 серпня 1996 року, п. 78) (пункт 54).
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 57, 58).
Остаточне позбавлення батьківських прав може здійснюватись тільки в абсолютно виняткових випадках (див. рішення у справі Olsson v. Sweden(№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на те, що вона є рідною тіткою малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає та перебуває на утриманні позивача. Відповідач самоусунувся від виконаннябатьківських обов`язків, не виявляє жодної зацікавленості щодо участі у вихованні дитини. Крім того, зазначала що відповідач є алкозалежною людиною.
Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечноговисновку про те, що ОСОБА_2 не виконував свої батьківські обов`язки та злісно ухиляється від їх виконання.
Винної поведінки ОСОБА_2 та свідомого нехтування останнім своїми батьківськими обов`язками щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не встановлено. Пояснення самого ОСОБА_2 , що він працював машиністом (кочегаром) котельні та через зайнятість за графіком роботи не заперечував фактичне проживання доньки із рідною тіткою - позивачкою по справі ОСОБА_1 , не може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. 
Характеристика з дошкільного навчального закладу, в якому навчається ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про те, що батько у навчальному процесі дитини участі не бере, не підтверджує цих обставин.
Щодо заяви ОСОБА_2 , що він не заперечує та підтримує позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4 , колегія суддів зазначає наступне (а.с. 82-84).
Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вказана заява відповідача, в якій він не заперечує про позбавлення його батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. 
Саме лише визнання відповідачем позову не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 401/1944/22 від 10 листопада 2023 року.
При цьому, суд апеляційної інстанції зважив на попередні пояснення відповідача який погоджувався на тимчасове проживання його доньки з позивачкою по справі саме через графік його роботи і саме через вказані обставини неможливість належного догляду за донькою.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки такий не містить належного обґрунтування того, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача захистить інтереси його малолітньої доньки.
Також, колегія суддів звертає увагу, що вказаний висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини.
При цьому, висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не має обов`язкового характеру для вирішення справи судом.
Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З огляду на положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхилив посилання представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Солодовнікової О.В. на письмові пояснення матері позивачки та сусідів, як свідків та необхідність їх допиту в суді апеляційної інстанції, інші докази (у т.ч. довідка про травмування дитини у 2024 році), оскільки такі докази не були заявлені (подані) в суді першої інстанції, а до суду не надано доказів того, що травмування дитини сталось саме в період проживання дитини не з позивачкою, а з відповідачем та внаслідок неналежного виконання останнім батьківського обов`язку. Крім того, вказані обставини не були предметом оцінки Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей та сім'ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області та районного суду, оскільки у справі відсутні докази їх заявлення стороною позивача (а.с. 163-176).
При цьому, вказаних обставин позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечувала про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 191). 
Суд зазначає, що, в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, по справі відсутня сукупність доказів в розумінні статей 79, 89 ЦПК України, яка б з достатністю свідчила про доведеність предмету доказування по справі щодо свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, які мають превалювати над усіма іншими інтересами учасників справи у справах зазначеної категорії.
Колегія суддів дійшла висновку, що не доведено винної поведінки відповідача, як батька дитини, щодо умисного ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків чи здійснення ним неправомірних дій відносно дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, та встановивши відсутність негативної поведінки відповідача відносно дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.
При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач здійснює переказ грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 з призначенням платежів: на харчування, на лікування, на потреби дочки - ОСОБА_4 , що підтверджується належними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 з метою захисту прав дитини на належне її матеріальне забезпечення здійснює надання дитині утримання, що безумовно вказує про інтерес батька до малолітньої дочки.
Посилання позивача на відповідь начальника відділення поліції, з якої вбачається, що відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.184КУпАП у період з 01.01.2023 по 01.10.2025 року (а.с. 76), не може бути належним обґрунтуванням, як підстава для позбавлення батьківських прав, оскільки до відповідальності відповідач був притягнутий лише один раз і таке порушення не містить ознак систематичності.
Враховуючи, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню, то позовні вимоги в частині призначення опікуна та стягнення аліментів також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
Доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.
При цьому, таке судове рішення не позбавляє права зацікавлених осіб, орган опіки та піклування заявити вказані вимоги у випадку встановлення фактичних обставин (нехтування або зловживання правами відповідачем на шкоду дитині), які можуть бути визнані підставою позбавлення відповідача батьківських прав.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, колегія суддів також вважає за потрібне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання і утримання дитини та покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини та відповідача контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, що узгоджується з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі №735/308/21 (провадження №61-10098св23).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року -залишити без змін.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання і утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, як орган опіки та піклування.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 30 квітня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

А.М. Стрижеус