ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
12 червня 2026 року (16:30)	Справа № 280/1591/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Короленка, 4, м. Дніпро, 49001; код ЄДРПОУ 40867332) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі – відповідач), у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. №16873 від 30.03.2026) просить суд:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу добових витрат передбачених, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордоном, затвердженого Наказом Міністерством фінансів України №59 від 13.03.1998 та постановою КМУ від 02.02.2011 №98 за період з 01.01.2023 по 30.11.2025 включно у сумі 35 700,00 грн;
зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу, добових витрат передбачених постановою КМУ від 02.02.2011 №98 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордоном, затвердженого Наказом Міністерством фінансів України №59 від 13.03.1998 та постановою КМУ від 02.02.2011 №98, за період з 01.01.2023 по 30.11.2025 включно, у сумі 35 700,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у період з 18.08.2009 по 30.11.2025 ОСОБА_1 перебував на службі у Державній кримінально-виконавчій службі України. Остання посада позивача - капітан внутрішньої служби, старший інспектор взводу воєнізованого формування «Циклон» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Зазначає, що відповідач систематично відправляв позивача у відрядження. Однак, під час звільнення та безпосередньо здійснення з позивачем розрахунку при звільненні, останній звернув увагу на те, що відповідач не виплатив йому добові за час перебування у відрядженнях. За наслідком чого, позивач звернувся до уповноважених осіб за отриманням роз`яснень та в усній формі ОСОБА_1 був проінформований про те, що оскільки у наказах «Про проведення спеціальних заходів», згідно яких позивач направлявся до інший державних установ, відсутнє слово «відрядження», то позивачу взагалі не мають оплачуватися добові. На підтвердження своїх доводів позивача було ознайомлено із останніми такими наказами. Звертає увагу суду, що згідно із наказами від 08.01.2025 №5/АГП-2025, від 13.02.2025 №28/АГП-2025, від 26.06.2025 № 100/АГП-2025, від 25.07.2025 № 104/ АГП-2025 вбачається, що ОСОБА_1 з метою проведення спеціальних заходів відправлявся відповідачем до ДУ «Табір для тримання військовополонених «Центр № 3», яке знаходиться в м. Покров. Відповідач власними наказами зобов`язав позивача прибути в інший населений пункт для проведення спеціальних заходів. Отже, позивач вважає, що відповідачем навмисно не зазначено в наказі слово «відрядження», аби не нести додаткові затрати на виконання поставлених йому задач. Більше того, відсутність вищевказаного визначення в наказі ніяким чином не вплинуло на мету та обсяг робіт позивача, за якими останній певні періоди перебував в іншому населеному пункті без розриву з основною діяльністю в Управлінні. Більше того, звертаємо увагу суду, що в даних наказах відповідач зазначає всі необхідні складові наказу про відрядження, передбачені вищевказаним чинним законодавством, окрім фінансування. З урахуванням зазначеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Ухвалою суду від 09.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). 
25.03.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №15976), в якому останній зазначає, що ОСОБА_1 проходив службу у воєнізованому формуванні «ЦИКЛОН» Міжрегіонального управління до 30.11.2025. Під час проходження служби в воєнізованому формуванні «ЦИКЛОН» Міжрегіонального управління ОСОБА_1 направлявся для проведення спеціальних заходів на об`єкти ДКВС України, що розташовані в регіональній зоні відповідальності Підрозділу. Так, Міжрегіональне управління своїми наказами від 10.10.2023 №87/АГП-2023, від 17.04.2025 №48/АГП-2025, від 17.06.2025 №93/АГП-2025 направляло позивача для виконання спеціальних заходів до установ виконання покарань, які розташовані в регіональній зоні відповідальності Підрозділу. Також, на виконання вимог Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 21.05.2024 №7570//1/2/15-24, від 18.07.2024 №10740//1/2/15-24, від 19.08.2024 №12365//1/2/15-24, від 07.01.2025 №239//1/2/15-25, від 04.02.2025 №1918//1/2/15-25, від 25.06.2025 №10894//1/2/15-25, від 24.07.2025 №12997//1/2/15-25, відповідач своїми наказами від 23.05.2024 №55/АГП-2024, від 22.07.2024 №83/АГП-2024, від 05.09.2024 №107/АГП-2024, від 08.01.2025 №5/ АГП-2025, від 13.02.2025 №28/АГП-2025, від 26.06.2025 №100/АГП-2025, від 25.07.2025 №104/АГП-2025 направляв позивача для виконання спеціальних заходів до табору для тримання військовополонених, який розташований в регіональній зоні відповідальності Підрозділу. Також, наказом Міжрегіонального управління №70-вд від 22.03.2023 позивач направлявся у службове відрядження. Відповідно до пп. 170.9.3, 170.9.4 п.170.9 ст.170 Податкового кодексу України підставою для відшкодування витрат на відрядження є документальне підтвердження їх витрат. Наказом Міністерства фінансів України від 28 вересня 2015 року №841 затверджена форма Звіту про використання коштів / електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт. Проте, позивачем не надавалось документальне підтвердження витрат на відрядження, у зв`язку із чим відсутні підстави для їх відшкодування. Враховуючи викладене, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив службу у воєнізованому формуванні «Циклон» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань.
Згідно з наказом №367/ОС-25 від 27.11.2025, капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , 30.11.2025 звільнено із воєнізованого формування «Циклон» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та направлено для подальшого проходження служби до Північно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань (а.с.12 зворот).
Позивач через представника звернувся із запитом до відповідача, щодо надання інформації щодо наявних всіх відряджень ОСОБА_1 , в т.ч призначених для проведення спеціальних заходів, за період з травня 2017 р. по листопад 2025 р., вказавши дати таких відряджень та проінформувати про суми оплачених вищезазначених відряджень. У випадку виявлення заборгованості з оплати відряджень проінформувати про суму боргу та строки оплати.
На звернення позивача, листом №1241/4.1-2026 від 03.02.2026 відповідач повідомив, що надати інформацію щодо наявності всіх відряджень ОСОБА_1 за період з травня 2017 по 2021 рік не має можливості, оскільки відповідно до п.96 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2026 № 736 «Про затвердження типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріалів носів інформації, що містять службову інформацію», вилучені для знищення (акти знищення № 308-вн від 01.03.2024, №269-вн від 25.02.2025). У період з 01.01.2022 по листопад 2025 року ОСОБА_1 , був направлений у службове відрядження терміном на 1 день (наказ Міжрегіонального управління від 22.03.2023 № 70-вд). Відповідно до статті 121 Кодексу законів про працю України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку зі службовими відрядженнями. З посиланням на пункти 12 та 17 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59 зазначає, що оскільки до управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Міжрегіонального управління не надходили документи, що підтверджують витрати ОСОБА_1 у відрядженні, виплата коштів не проводилась (а.с.17).
Також на адвокатський запит представника позивача, листом №2380/4.1-2026 від 03.03.2026 відповідач повідомив, ОСОБА_1 був направлений у службове відрядження терміном на 1 день (наказ Міжрегіонального управління від 22.03.2023 №70-вд), про що представнику вже направлялись відповіді: від 03.02.2026 № 1241/4.1-2026, від 27.02.2026 №2248/4.1-2026, інших наказів про відрядження Міжрегіональне управління відносно останнього не видавало (а.с.93).
Наказом відповідача №70-вд від 22.03.2023, позивач направлявся у службове відрядження 23.03.2023 (а.с.62).
Також з матеріалів справи вбачається, що позивач направлявся для виконання спеціальних заходів до установ виконання покарань, які розташовані в регіональній зоні відповідальності Підрозділу, на підставі наказів «Про проведення спеціальних заходів» зокрема:
від 10.10.2023 №87/АГП-2023 – 11 жовтня 2023 року (а.с.70);
від 17.04.2025 №48/АГП-2025 – 17 квітня 2025 року (а.с.67);
від 17.06.2025 №93/АГП-2025 – 18 червня 2025 року (а.с.71).
Також, на виконання вимог Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 21.05.2024 №7570//1/2/15-24, від 18.07.2024 №10740//1/2/15-24, від 19.08.2024 №12365//1/2/15-24, від 07.01.2025 №239//1/2/15-25, від 04.02.2025 №1918//1/2/15-25, від 25.06.2025 №10894//1/2/15-25, від 24.07.2025 №12997//1/2/15-25 позивач направлявся для виконання спеціальних заходів до табору для тримання військовополонених, який розташований в регіональній зоні відповідальності Підрозділу на підставі наказів «Про проведення спеціальних заходів» зокрема:
від 23.05.2024 №55/АГП-2024 – з 23 травня 2024 року по 31 травня 2024 року;
від 22.07.2024 №83/АГП-2024 – з 25 липня 2024 року по 08 серпня 2024;
від 05.09.2024 №107/АГП-2024 – з 06 вересня 2024 року по 20 вересня 2024 року;
від 08.01.2025 №5/АГП-2025 – з 09 січня 2025 року по 23 січня 2025 року;
від 13.02.2025 №28/АГП-2025 – з 14 лютого 2025 року по 06 березня 2025 року;
від 26.06.2025 №100/АГП-2025 – з 27 червня 2025 року по 26 липня 2025 року; 
від 25.07.2025 №104/АГП-2025 – з 26 липня 2025 по 05 серпня 2025 року.
Позивач вважає, що має право на відшкодування добових витрат на відрядження за вищезазначений період, а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується і виходить з такого.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, а також правовий та соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України регулюється Законом України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України».
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про Державну кримінально- виконавчу службу України» воєнізовані формування - підрозділи, які відповідно до закону діють у складі органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, призначені для їх охорони та запобігання і припинення дій, що дезорганізують роботу виправних установ.
Порядок організації діяльності територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби України визначений Положенням про територіальне (міжрегіональне) воєнізоване формування Державної кримінально-виконавчої служби України, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 06.02.2017 №292/5.
Відповідно до п.4. розділу І вказаного Положення підрозділ, що діє відповідно до статті 12 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», призначений для охорони об`єктів ДКВС України, запобігання і припинення дій, що дезорганізують роботу УВП і СІЗО, а також згідно зі статтею 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» здійснює заходи щодо запобігання та припинення злочинів терористичної спрямованості, виконує інші завдання і функції, визначені цим Положенням.
Згідно розділу II вказаного Положення до основних завдань Підрозділу належать запобігання і припинення дій, що дезорганізують роботу УВП і СІЗО, інших злочинів на об`єктах ДКВС України та здійснення їх охорони. Участь у заходах щодо забезпечення режиму та його основних вимог в УВП і СІЗО. Здійснення заходів щодо запобігання та припинення злочинів терористичної спрямованості на об`єктах ДКВС України.
Відповідно до розділу III вказаного Положення до функцій Підрозділу, зокрема належать: 
Участь у заходах з організації охорони об`єктів ДКВС України.
Організація і проведення навчань, практичних тренувань особового складу груп швидкого реагування УВП і СІЗО.
Проведення оглядів і обшуків території житлової та виробничої зон, речей засуджених і осіб, узятих під варту, оглядів інших осіб та їх речей, транспортних засобів, які знаходяться на території об`єктів ДКВС України, на якій встановлені режимні вимоги, а також вилучення заборонених речей і документів.
Забезпечення правопорядку, додержання законодавства України та інших нормативно-правових актів щодо порядку виконання і відбування покарання в УВП і СІЗО та на прилеглій до них території.
Забезпечення безпеки засуджених і осіб, узятих під варту, персоналу і громадян, які перебувають на об`єктах ДКВС України.
Згідно розділу V вказаного Положення особовий склад Підрозділу під час виконання покладених на нього завдань користується правами та обов`язками персоналу ДКВС України, визначеними Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
Відповідно до ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів зобов`язані забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом. Забезпечувати безпеку засуджених і осіб, узятих під варту, персоналу і громадян, які перебувають на території установ виконання покарань та слідчих ізоляторів.
Згідно п.3 розділу I вказаного Положення, спеціальні заходи - комплекс заходів, до яких залучається Підрозділ, а також індивідуальні дії особового складу, що безпосередньо спрямовані на запобігання та припинення дій, що дезорганізують роботу УВП і СІЗО, та злочинів терористичної спрямованості, а також забезпечення охорони об`єктів ДКВС України.
Відповідно до розділу VI вказаного Положення спеціальні заходи, до яких залучається Підрозділ, проводяться згідно з наказом Департаменту, а в разі залучення на об`єктах ДКВС України в регіональній зоні відповідальності Підрозділу - за наказом міжрегіонального управління.
Спеціальні заходи, що проводяться особовим складом Підрозділу, ґрунтуються на суворому дотриманні правил особистої безпеки та використанні адекватних загрозі засобів забезпечення безпеки засуджених і осіб, узятих під варту, персоналу і громадян, які перебувають на території об`єктів ДКВС України. З цією метою особовий склад Підрозділу використовує табельну вогнепальну зброю, спеціальні засоби, засоби індивідуального захисту органів дихання (протигази, респіратори) і частин тіла (шоломи, маски, окуляри, рукавички, інші спеціальні захисні засоби, бронежилети, захисні шоломи, протиударні та бронезахисні щити тощо).
Таким чином, як висновується із всіх вище процитованих норм, місцем виконання своїх обов`язків, як Підрозділом взагалі, так і його особовим складом зокрема, є об`єкти ДКВС України розташовані в регіональній зоні відповідальності Підрозділу.
Так, наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.10.2022 №384/ОД-22/ВС закріплено за воєнізованим формуванням «ЦИКЛОН» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції - органи і установи виконання покарань та слідчі ізолятори у Дніпропетровській, Донецькій та Запорізькій областях (а.с.64).
Наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань та від 21.05.2024 №146/ОД-24 було закріплено органи, установи виконання покарань і слідчі ізолятори, табори для тримання військовополонених, заклади охорони здоров`я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи і організації, створені для забезпечення виконання завдань ДКВС України, прилеглу до них територію, які розташовані у Дніпропетровській, Донецькій та Запорізькій областях - за воєнізованим формуванням «ЦИКЛОН» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (а.с.76).
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - Постанова №98) затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.
У відповідності до додатку 1 до Постанови №98 сума добових витрат в межах України складає 300 грн.
Відповідно до п. 5 Постанови №98 підприємства, установи та організації, що направляють працівників у відрядження, забезпечують їх коштами як аванс для здійснення поточних витрат (у межах України - у національній валюті, за кордон - у валюті держави, до якої відряджається працівник, або у доларах США/євро, або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку, встановленим на день подання уповноваженому банку розрахунку витрат на відрядження). Аванс перераховується на поточний рахунок працівника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток, або рахунок підприємства, установи, організації, що направляють працівника у відрядження, операції за яким можуть здійснюватися з використанням корпоративних платіжних карток.
Відповідно до п. 7 Постанови № 98 установити, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів, поданих у паперовій або електронній формі, відшкодовуються: 1) витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях; на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат для держави, до якої відряджається працівник, визначених у додатку 1 до цієї постанови, за всі дні проживання; на бронювання місць у готелях (мотелях) у розмірах не більш як 50 відсотків вартості місця за добу; на користування постільними речами в поїздах; на оформлення закордонних паспортів; на оформлення дозволів на в`їзд (віз); на оплату вартості страхового поліса життя або здоров`я відрядженого працівника або його цивільної відповідальності (у разі використання транспортного засобу) за наявності документального підтвердження про сплату страхового платежу, якщо згідно із законами держави, до якої відряджається працівник, або держав, територією яких здійснюється транзитний рух до зазначеної держави, необхідно здійснити таке страхування; на обов`язкове страхування та інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження; на оплату службових телефонних розмов.
Згідно положень ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада).
Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за №218/2658 затверджено Інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон (далі - Інструкція № 59).
Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Інструкції №59, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника державного органу (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).
Пунктом 4 Інструкції №59 визначено, що підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс перераховується на поточний рахунок працівника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток, або рахунок підприємства, що направляє працівника у відрядження, операції за яким можуть здійснюватися з використанням корпоративних платіжних карток.
Відповідно до пункту 14 Інструкції №59 підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та Податкового кодексу України, а також документи, визначені цією Інструкцією. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв`язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави.
Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 (пункт 15 Інструкції № 59).
Порядок відрядження в межах України визначений Розділом ІІ Інструкції №59.
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Інструкції №59 направлення працівника підприємства у відрядження здійснює керівник цього підприємства або його заступник (направлення у відрядження державного службовця здійснює керівник державної служби) і оформлює наказом (розпорядженням), у якому зазначаються мета виїзду, завдання (за потреби), пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти, найменування підприємства, установи або організації, куди відряджається працівник), строк (дата вибуття у відрядження та дата прибуття з відрядження), джерело фінансового забезпечення витрат на відрядження, а також за потреби інші ключові моменти (вид транспорту, інформація про додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження, у разі їх встановлення керівником), після затвердження кошторису витрат. У разі направлення працівника підприємства у службове відрядження за запрошенням подається його копія та за наявності програма заходів.
Водночас, документи на підтвердження відрядження позивача у спірний період, зокрема: з 26 липня 2025 по 05 серпня 2025 року, з 27 червня 2025 року по 26 липня 2025 року, – з 14 лютого 2025 року по 06 березня 2025 року, з 09 січня 2025 року по 23 січня 2025 року, з 06 вересня 2024 року по 20 вересня 2024 року, з 25 липня 2024 року по 08 серпня 2024, з 23 травня 2024 року по 31 травня 2024 року, 18 червня 2025 року, 17 квітня 2025 року, 11 жовтня 2023 року відсутні.
Бездіяльність відповідача щодо видачі документів, передбачених Наказом №159, позивачем не оскаржувалось.
Разом з цим, як вже було встановлено судом, наказом відповідача №70-вд від 22.03.2023, позивач направлявся у службове відрядження 23.03.2023 (а.с.62).
За встановлених обставин, а саме наявність відповідного наказу про відрядження позивача та не здійснення йому добових виплат за спірний день відрядження, - 23.03.2023, що не потребують спеціального документального підтвердження, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Короленка, 4, м. Дніпро, 49001; код ЄДРПОУ 40867332) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження за 23.03.2023.
Зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції нарахувати та виплатити добові витрати на відрядження за 23.03.2023 у розмірі 300,00 грн.
В іншій частині позовних вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 532,48 грн (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.06.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник