ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року місто Київ.
Справа № 758/8919/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3740/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Павленка Олега В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Подільского районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року (у складі судді Петрова Д.В.) 
у справі за позовом Державного підприємства завод «Генератор» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території,

ВСТАНОВИВ

У липні 2024 року ДП завод «Генератор» звернулось до Подільського районного суду м. Києва з вищезазначеною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що співвласниками кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які володіють зазначеною квартирою на праві спільної (сумісної) власності.
Експлуатаційне обслуговування та надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової територій здійснює Відокремлений госпрозрахунковий підрозділ «Октава-Побут» заводу «Генератор».
Станом на 30.06.2024 борг за послугу з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, згідно Довідки розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території складає 77 863 грн 29 коп.
Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.10.2024 задоволено позов Державного підприємства завод «Генератор» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.
У лютому 2025 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Павленка Олега В`ячеславовича про перегляд заочного судового рішення від 16.10.2024 у цивільній справі № 758/8919/24 за позовом Державного підприємства завод «Генератор» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.03.2025 задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Павленка Олега В`ячеславовича про перегляд заочного судового рішення від 16.10.2024 у цивільній справі № 758/8919/24 за позовом Державного підприємства завод «Генератор» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.
Скасовано заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 16.10.2024 у цивільній справі № 758/8919/24 за позовом Державного підприємства завод «Генератор» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.
Рішенням Подільского районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державного підприємства завод «Генератор» заборгованість у загальному розмірі 140 425 грн 50 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державного підприємства завод «Генератор» судовий збір у розмірі 3 028 грн. в рівних долях по 1 514 грн з кожної.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідачів 24 жовтня 2025 року, подав через підсистему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час прийняття рішення по справі відповідач ОСОБА_3 за адресою своєї реєстрації не мешкала. Відповідачі не отримували повідомлень про те, що розглядається дана справа. Під час звернення до відповідного відділення Укрпошти за місцем своєї реєстрації відповідачам повідомили, що інформації про надходження з суду судових повісток вони не мають.
Вказує, що відповідачі тривалий час складали відповідні колективні акти до позивача, де зазначали про неналежне надання житлово-комунальних послуг. Крім того надавались заяви до начальника управління житлово-комунального господарства Подільського району міста Києва щодо неналежного виконання позивачем прийнятих на себе зобов`язань щодо надання відповідних послуг.
Зазначає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, однак клопотання про застосування такого строку відповідачі подати до суду першої інстанції не могли, оскільки не були присутні на судових засіданнях по справі з поважних причин.
Вказує, що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період з 25.02.2022 року по 20.04.2022 року включно, якщо такі здійснювались, є не обґрунтованим та не повинні були стягуватись судом, оскільки у даний період м. Київ входило до переліку територій можливих бойових дій.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
5 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яким просить дану апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Вказує, що скасовуючи заочне рішення та призначаючи справу до розгляду суд першої інстанції запропонував відповідачам протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали у справі подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. Дану ухвалу було прийнято у судовому засіданні у присутності представника відповідачів, однак сторона відповідачів не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та відповідно не надала своїх заперечень на позовні вимоги та докази, яким ці заперечення обґрунтовуються.
Вважає, що оскільки ініціатором скасування заочного рішення була саме сторона Відповідачів, то така сторона, в першу чергу, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Зазначає увагу, що суд першої інстанції повідомляв відповідачів за адресою, яку сторона відповідачів вказує у процесуальних документах та за якою вони зареєстровані, матеріали справи містять інформацію проперіод стягнення заборгованості, а також детальний розрахунок нарахування пені та інфляційних втрат.
Вказує, що відповідачі були обізнані про розгляд справи місцевим судом, а отже мали реальну можливість заявити про застосування позовної давності до ухвалення рішення судом першої інстанції, однак протягом розгляду справи з березня 2025 по червень 2025 року не заявили про пропуск позивачем позовної давності

У судовому засіданні представник відповідачів Павленко О.В. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача Юрченко В.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на балансі ДП завод «Генератор» знаходиться будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1994, яке видано на підставі розпорядження органу приватизації № 343, співвласниками кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які володіють зазначеною квартирою на праві спільної (сумісної) власності.
Експлуатаційне обслуговування та надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової територій здійснює Відокремлений госпрозрахунковий підрозділ «Октава-Побут» заводу «Генератор».
Відповідними розпорядчими актами було встановлено тарифи на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 12.04.2010 № 250, що також визначено у розпорядженні ВГП «Октава-Побут» ДП завод «Генератор» № 1, з 01.06.2010 тариф становив 3 грн 71 коп. за 1 кв. м.
Відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 21.05.2018 № 844, з 01.07.2018 тариф почав становити 7 грн 18 коп. за 1 кв. м.
З 01.06.2023 і по сьогоднішній день тариф становить 10 грн 79 коп. за 1 кв. м, який затверджений Розпорядженням директора ДП завод «Генератор» від 23.05.2023 № 12, який встановлений у відповідності до Порядку формування тарифів, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 № 869 (із відповідними змінами та доповненнями).
Відповідачі не виконують свої зобов`язання перед позивачем з оплати внесків, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території, в результаті чого утворилась заборгованість.
Станом на 30.06.2024 борг згідно Довідки розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території складає: 77 863 грн 29 коп.- сума основної заборгованості; 14 987 грн 55 коп. 3% річних; 47 574 грн 66 коп. інфляційні втрати.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, погодився з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону, та вважав, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання будинку у загальній сумі 140 425 грн 50 коп. знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.
За правилом ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 668 від 06.06.2017 послуга з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій включає в себе, зокрема: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових відходів; прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливової каналізації; дератизація, дезінсекція; обслуговування димових та вентиляційних каналів; технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, необхідних для електрозабезпечення технічних цілей будинку (освітлення місць загального користування, електропостачання ліфтів, підкачування води), систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньо-будинкових інженерних систем у разі їх наявності; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньо-будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків); поливання дворів, клумб і газонів; прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, проти ожеледними сумішами; експлуатація номерних знаків на будинках; освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води; енергопостачання ліфтів.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачі не виконують свої зобов`язання перед позивачем з оплати внесків, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території, в результаті чого утворилась заборгованість.
Посилання на неналежне надання житлово-комунальних послуг позивачем апеляційним судом відхиляється, оскільки доказів на підтвердження таких обставин суду відповідачами надано не було. Надані ж акти у суді першої інстанції не можуть вважатись належними доказами, з огляду на наступне.
Згідно частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Із огляду на характер спірних правовідносин фіксування невідповідності якості отриманих житлово-комунальних послуг має відбуватися із дотриманням вимог ст.ст.27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1145, якими визначено порядок дій споживача у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості житлово-комунальних послуг.
За змістом наведених вимог закону за результатами перевірки складається акт-претензія за формою згідно з додатком до Порядку, де зазначаються дата і час проведення перевірки, виявлені факти невідповідності якості надання комунальних послуг, інформація про дату початку зниження якості відповідної послуги. Акт-претензія реєструється виконавцем комунальної послуги або управителем багатоквартирним будинком у журналі реєстрації актів-претензій.
Виконавець комунальних послуг або управитель багатоквартирного будинку протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або надає споживачу обґрунтовану письмову відмову. У разі ненадання виконавцем відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем.
Період порушення якості надання комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком вважається припиненим з дати встановлення факту відновлення надання виконавцем комунальної послуги або управителем багатоквартирного будинку надання послуг належної якості та/або доведення інформації про це виконавцем комунальної послуги або управителем багатоквартирного будинку до відома споживача у спосіб, визначений договором про надання відповідних послуг, чи за погодженням із споживачем.
Результати перевірки якості надання комунальних послуг та/або послуг з управління багатоквартирним будинком можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Доказів виконання порядку оформлення претензій споживачем, останньою не надано, а отже не доведено невідповідність якості спожитої житлово-комунальної послуги, що не може бути спростовано загальним посиланням на тривалість експлуатації внутрішньо будинкової системи житлового фонду.
Разом з тим, у заяві відповідачів про перегляд заочного рішення було заявлено про факт незастосування судом першої інстанції позовної давності. В подальшому суд першої інстанції ухвалою від 20 березня 2025 року скасував заочне рішення у даній справі та призначив розгляд даної справи. Однак, судом першої інстанції у рішенні не було оцінено заяву відповідачів щодо застосування позовної давності.
У пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) вказано, що «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки оплата комунальних послуг носить характер періодичних платежів, то позовна давність застосовується до кожного платежу.
У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги починаючи з вересень 2015 року по червень 2024 року, а з позовом звернувся до суду лише в липні 2024 року.
Колегія суддів, з огляду на те, що Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, - який розпочався 12 березня 2020 року, а від так заява відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства. Заборгованість, яка нарахована та не погашена за три роки до 12 березня 2020 року заявлена без пропуску позовної давності.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті до лютого 2017 року житлово- комунальні послуги у зв`язку з пропуском позовної давності.
Отже, стягненню підлягає заборгованість за період з березня 2017 року по червень 2024 року включно згідно наданого позивачем розрахунку, а саме: 33 265,90 грн заборгованості за отримані послуги.
Доводи представника позивача про те, що про позовну давність відповідачі мали змогу заявити в суді першої інстанції, колегія відхиляє, оскільки суд першої інстанції скасовуючи заочне рішення вже вважав доведеним не повідомлення відповідачів про розгляд справи. 
Оскільки в заяві про скасування заочного рішення вже було зазначено про порушення норм матеріального права та стягнення боргу без врахування позовної давності, таку заяву суд приймає, як заяву про застосування позовної давності, оскільки законом не визначена конкретна форма подачі такої заяви.
Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти-денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення
На території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
При цьому, відповідно до приписів п.п.4 п. 3 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст. 549-552 ЦК України).
Така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.
Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року №703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року №127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18.
Розмір заборгованості по 3 % річних та інфляційних втрат підтверджується наданим суду позивачем розрахунком, який відповідачами не спростований та жодних заперечень щодо його неправильності від відповідачів не надійшло.
Однак, 05 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанов № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», абзацом 1 п. 1 якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
29 грудня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою, зокрема, абзац 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в новій редакції. До припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 набрала чинності 30 грудня 2023 року.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, яким встановлений перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, визначено, що м. Київ входило до вказаного переліку лише в період з 24 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року.
За таких обставин нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних у межах заявлених вимог за період з 24 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року не підлягають стягненню з відповідачів.
Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, проте з урахуванням строку позовної давності та наведеного вище періоду внесення м. Києва до переліку Наказу № 309, апеляційний суд здійснив власний перерахунок та встановив, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 11 856,33 грн та три відсотки річних у розмірі 2 953,63 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд безпідставно не врахував подану заяву про застосування позовної давності та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.
Виходячи з викладеного, та керуючись ст. 376 ЦПК України, колегія робить висновок, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення розміру стягнутої заборгованості, а саме: до 33 265,90 грн суми основної заборгованості; до 11 856,33 грн інфляційних втрат; до 2 953,63 грн 3% річних. Загальний розмір заборгованості підлягає зменшенню з 140 425,50 грн до 48 075,86 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (34,24%), як і апеляційну скаргу відповідачів (65,76%), на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог 1 036,78 грн судового збору за подачу позову та з позивача на користь відповідачів слід стягнути 2 389,45 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Відтак, провівши взаєморозрахунок, з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 , яка зазначена платником судового збору, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 352,67 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Павленка Олега В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково. 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості з 140 425,50 грн до 48 075,86 грн.
Стягнути з Державного підприємства завод «Генератор» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 352,67 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова