ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/2128/25     Головуючий суддя І інстанції  ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/818/907/26   Суддя доповідач               ОСОБА_2 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого      ОСОБА_2 
суддів       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , 
за участю прокурора    ОСОБА_6 ,
захисника      ОСОБА_7 ,
обвинуваченого     ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному  30 травня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025041220000295, за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Богодухівського району Харківської області, неодруженого, непрацюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.2 ст.156 КК України,
УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2026 року ОСОБА_8 засуджено до покарання:
- за ч.4 ст.153 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;
- за ч.6 ст.153 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років;
- за ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням,  ОСОБА_8 визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду,  ОСОБА_10 26 грудня 2022 року приблизно о 23:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», реалізуючи злочинний умисел направлений на насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, зайшов до житлової кімнати, де перебувала малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є донькою його співмешканки, при цьому достовірно знаючи та усвідомлюючи, що остання не досягла 14-літнього віку та є малолітньою особою, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді шкоди нормальному фізичному, психічному та соціальному становленню малолітньої ОСОБА_11 , скориставшись безпорадним станом останньої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї дій та не могла чинити опір через свій малолітній вік, ліг до неї у ліжко позаду неї та засунув свої руки під футболку малолітньої ОСОБА_11 , а саме під спідню білизну та почав торкатися грудей останньої. При цьому малолітня потерпіла ОСОБА_11 просила ОСОБА_12 припинити ці дії, однак ОСОБА_10 ніяк не відреагував.
Після чого, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на вчинення насильницьких дій сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_11 , не пов`язані з проникненням в її тіло, діючи умисно, маючи на меті задовольнити свої сексуальні потреби, засунув свою руку в нижню білизну малолітній ОСОБА_11 та став непристойно торкатися пальцями своєї руки статевого органу потерпілої, а іншою рукою насильно утримував її руки, що призвело до порушення права потерпілої на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини.
Крім того, у період з 15 лютого 2023 року по 15 березня 2023 року, точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, приблизно о 21:00 год., ОСОБА_10 , діючи повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у житловій квартирі за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», реалізуючи злочинний умисел направлений на насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді шкоди нормальному фізичному, психічному та соціальному становленню малолітньої ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що остання є малолітньою особою, скориставшись безпорадним станом останньої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї дій та не могла чинити опір через свій малолітній вік, скориставшись відсутністю співмешканки ОСОБА_13 , зайшов до житлової кімнати, де перебувала ОСОБА_11 та ліг їй на ноги, після чого ОСОБА_10 засунув свою руку під одягнену на потерпілу спідню білизну, а саме під бюстгальтер та почав торкатися її грудей.
Після чого, ОСОБА_10 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно, маючи на меті задовольнити свої сексуальні потреби, засунув свою руку в нижню білизну малолітній ОСОБА_11 та став непристойно торкатися пальцями своєї руки статевого органу потерпілої, після чого малолітня ОСОБА_11 почала кричати, щоб ОСОБА_10 відійшов від неї та вийшла з кімнати.
Вказаними діями ОСОБА_10 порушив права малолітньої потерпілої ОСОБА_11 на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини.
Крім того, 04 квітня 2023 року приблизно о 21:00 год., ОСОБА_10 , діючи повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у житловій квартирі за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», реалізуючи злочинний умисел направлений на насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді шкоди нормальному фізичному, психічному та соціальному становленню малолітньої ОСОБА_11 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що остання не досягла 14-літнього віку та є малолітньою особою, скориставшись безпорадним станом останньої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї дій та не могла чинити опір через свій малолітній вік, скориставшись тим, що його співмешканка ОСОБА_13 , вийшла з квартири, зайшов до житлової кімнати, де перебувала малолітня ОСОБА_11 та ліг позаду неї, після чого ОСОБА_10 засунув свої руки під одягнену на малолітній ОСОБА_11 футболку та почав торкатися її грудей стискаючи їх, після чого потерпіла вдарила ОСОБА_8 по руці та останній припинив свої дії та вийшов з кімнати.
Вказаними діями ОСОБА_10 порушив права малолітньої потерпілої ОСОБА_11 на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини.
Крім того, в середині серпня 2023 року, точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, у вечірній час, ОСОБА_10 , діючи повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у житловій квартирі за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», реалізуючи злочинний умисел направлений на насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді шкоди нормальному фізичному, психічному та соціальному становленню малолітньої ОСОБА_11 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що остання є малолітньою особою, скориставшись безпорадним станом останньої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї дій та не могла чинити опір через свій малолітній вік, зайшов до житлової кімнати, де перебувала малолітня ОСОБА_11 та ліг позаду неї, після чого ОСОБА_10 засунув свої руки під одягнену на малолітній ОСОБА_11 футболку та почав торкатися її грудей стискаючи їх, після чого до кімнати зайшла його співмешканка ОСОБА_13 та останній припинив свої дії та вийшов з кімнати.
Вказаними діями ОСОБА_10 порушив права малолітньої потерпілої ОСОБА_11 на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини.
Крім того, у листопаді 2023 року приблизно о 22:00 год., точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, у вечірній час, ОСОБА_10 , діючи повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у житловій квартирі за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», реалізуючи злочинний умисел направлений на насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді шкоди нормальному фізичному, психічному та соціальному становленню малолітньої ОСОБА_11 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що остання не досягла 14-літнього віку та є малолітньою особою, скориставшись безпорадним станом останньої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї дій та не могла чинити опір через свій малолітній вік, зайшов до житлової кімнати, де перебувала малолітня ОСОБА_11 та ліг позаду неї, після чого ОСОБА_10 засунув свої руки під одягнену на малолітній ОСОБА_11 футболку та почав торкатися її грудей стискаючи їх, після чого двері кімнати відкрила ОСОБА_13 та останній припинив свої дії та вийшов з кімнати.
Вказаними діями ОСОБА_10 порушив права малолітньої потерпілої ОСОБА_11 на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини.
Крім того, 27 грудня 2024 року приблизно о 22:00 год., ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у житловій квартирі за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, реалізуючи злочинний умисел, направлений на розбещення малолітньої ОСОБА_11 , яка є донькою його співмешканки ОСОБА_13 , з якою вони проживали однією сім`єю у період часу з грудня 2022 року до травня 2025 року за вищевказаною адресою, хоча шлюб між ОСОБА_14 і ОСОБА_13 офіційно не був зареєстрований проте фактичні сімейні відносини між ними свідчили, що ОСОБА_10 був членом сім`ї малолітньої потерпілої, використовуючи безпорадний стан потерпілої, який виражався у тому, що вона не могла правильно розуміти сутність та характер вчинюваних з нею розпусних сексуальних дій через свій вік, скориставшись відсутністю сторонніх осіб поблизу, які могли б завадити його діям, посягаючи на нормальний психічний та моральний розвиток малолітньої, та негативно впливаючи на її психіку будучи повністю оголеним зайшов до приміщення житлової кімнати, що розташована за вищевказаною адресою, де перебувала малолітня ОСОБА_11 , та демонструючи свій статевий орган підійшов до останньої, після чого сказав малолітній ОСОБА_11 щоб вона дивилась на його статеві органи, в свою чергу малолітня потерпіла ОСОБА_11 попрохала його вийти з кімнати, але ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення розпусних дій щодо малолітньої продовжував демонструвати свій статевий орган.
З метою припинення розпусних дій ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_11 вийшла з кімнати та направилась до приміщення кухні, однак ОСОБА_10 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, будучи повністю оголеним, демонструючи свій статевий орган, незважаючи на зауваження малолітньої ОСОБА_11 , пішов за нею, після чого малолітня ОСОБА_11 побачивши, що ОСОБА_10 не полишає її а переслідує, переходячи з однієї кімнати в іншу, при цьому ОСОБА_10 взагалі підійшов до малолітньої ОСОБА_11 впритул, остання злякалася та вдарила рукою в живіт ОСОБА_12 , після чого останній вийшов до іншої кімнати. 
Своїми діями ОСОБА_10 вчинив розпусні дії, щодо малолітньої ОСОБА_11 , які виразились в демонстрації свого статевого органу, задовольняючи в такий спосіб свою статеву пристрасть.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо доведеності обвинувачення ОСОБА_8 , правову кваліфікацію, вважає вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2026 року незаконним і необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а саме незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню – додаткове покарання за ч.2 ст.156 КК України - у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю.
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити  ОСОБА_8 покарання:
- за ч.4 ст.153 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років;
- за ч.6 ст.153 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років;
- за ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей, або займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити  ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей, або займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 (три) роки.
В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, не мотивував своє рішення в частині незастосування до обвинуваченого додаткового виду покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю.
При цьому, зазначив, що непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. 

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вважали необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора та просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, зваживши на думку обвинуваченого та його захисника, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається із вироку, суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.2 ст.156 КК України. 
Висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009), при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, санкція ч. 2 ст.156 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років або без такого.
При цьому, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції не мотивував своє рішення в частині додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, зокрема не навів жодної підстави щодо не застосування такого виду покарання.
Водночас, відповідно до ст.55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.
Разом із цим, кримінальне правопорушення, передбачене ст.156 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.
При цьому, людина, її життя та здоров`я, честь та гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Більш того, інкримінований ОСОБА_8  злочин, вчинений проти статевої свободи та статевої недоторканості саме малолітньої особи.
В свою чергу, колегія суддів зауважує на тому, що держава гарантує, зокрема дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя ті здорового розвитку дитину, формуванню навичок здорового способу життя.
Відтак, враховуючи вищезазначене та обставини, вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_15 кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей, або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість та є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання.
Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року у справі №404/2081/22.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.156 КК України допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.
Пунктом 2 ч.1 ст.420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст.153, ч.6 ст.153 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, що також не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі. За ч. 2 ст.156 УКК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей, або займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 роки, та остаточне покарання визначити шляхом поглинення, таке покарання відповідатиме його особі, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення кримінальних правопорушень.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2026 року щодо  ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати. 
Призначити  ОСОБА_8 покарання:
- за ч.4 ст.153 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років;
- за ч.6 ст.153 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років;
- за ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей, або займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити  ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей, або займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 (три) роки.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів: 

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4