ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/141/25 Головуючий у 1 інстанції: Рідзель О.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , врахувавши набутий на день звернення додатковий та пільговий стаж, врахувати отримані доходи для перерахунку пенсії і розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для перерахунку пенсії, застосувати при розрахунку показник середньої заробітної плати у розмірі 13559,41 грн., згідно статей 40, 42 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаській здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , врахувавши набутий на день звернення додатковий та пільговий стаж, врахувати отримані доходи для перерахунку пенсії і розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для перерахунку пенсії, застосувати при розрахунку показник середньої заробітної плати у розмірі 13559,41 грн., згідно статей 40, 42 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року відмовлено повністю у задоволенні позову.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що при наступному перерахунку його пенсії в 2024 році, такий перерахунок повинен здійснюватися з розміру збільшеного показника заробітної плати, а саме - повинен бути застосований показник середньої заробітної плати у розмірі 13559,41 грн. (показник середньої зарплати за 2021-2023 роки). Апелянт вказує, що відповідач при перерахунку пенсії має врахувати набутий на день звернення додатковий та пільговий стаж, а також, врахувати отримані доходи для перерахунку пенсії і розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати.
13 жовтня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 12.08.2020 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
16 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою, в якій просив на підставі довідки №4914-Д від 20.08.2024, витягу з наказу №151- РС від 14.11.2024, витягу з наказу №226 від 09.08.2024, довідки №4387 від 05.12.2024, довідки №4383 від 05.12.2024, грошового атестату №9792 від контракту з ЗСУ, довідки ОК-5 зробити перерахунок пенсії, врахувати зазначені періоди в трудовий та пільговий стаж, врахувати отримані доходи для розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати при розрахунку пенсії.
Листом Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23 грудня 2024 року №2300-0204-8/93874 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у перерахунку пенсії.
Не погоджуючись із відмовою у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення..
За приписами ч.ч. 1-2 ст. 43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.
Частиною 3 статті 43 КАС України закріплено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. 
Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно - владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, у даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо оскарження відмови у здійсненні перерахунку пенсії.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суд не встановив, що в спірних правовідносинах мали місце неправомірні дії чи рішення відповідача, а тому, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відзиві на позовну заяву зазначало, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки, заява ОСОБА_1 від 16.12.2024 про перерахунок пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності, відповідно до Порядку № 22-1, та винесено рішення № 232730009077 від 20.12.2024 про відмову у перерахунку пенсії.
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою 16 грудня 2024 року, в якій просив на підставі довідки №4914-Д від 20.08.2024, витягу з наказу №151- РС від 14.11.2024, витягу з наказу №226 від 09.08.2024, довідки №4387 від 05.12.2024, довідки №4383 від 05.12.2024, грошового атестату №9792 від контракту з ЗСУ, довідки ОК-5 зробити перерахунок пенсії, врахувати зазначені періоди в трудовий та пільговий стаж, врахувати отримані доходи для розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати при розрахунку пенсії (а.с. 53-54).
Так, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно з пунктом 1.1 Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4); заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном (додаток 9) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно пункту 4.3 Порядку №22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
За приписами п. 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Отже, з аналізу наведених вище положень Порядку № 22-1 слідує, що сутність принципу екстериторіальності полягає у тому, що після подання особою заяви про призначення чи перерахунок пенсії її розгляд здійснюється тим структурним підрозділом органу Пенсійного фонду України, який визначається засобами програмного забезпечення, незалежно від місця проживання заявника чи місця подання заяви. Саме цей орган формує електронну пенсійну справу та приймає рішення за результатами розгляду заяви.
Водночас, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа передається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання особи виключно для організації виплати пенсії.
Відповідно до матеріалів справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » від 20 грудня 2024 року № 232730009077 відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії (а.с. 47). 
Про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 повідомлено листом Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23 грудня 2024 року №2300-0204-8/93874 (а.с. 52).
Отже, з огляду на встановлені обставини, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є тим суб`єктом владних повноважень, який безпосередньо розглянув заяву ОСОБА_1 та прийняв оскаржуване рішення про відмову у перерахунку пенсії.
Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, до якого звернувся позивач, виконувало лише функцію прийняття заяви та подальшого інформування особи про результати її розгляду, що узгоджується з положеннями Порядку № 22-1 та не свідчить про прийняття ним рішення по суті заявлених вимог.
За таких обставин, саме орган Пенсійного фонду України, який прийняв рішення за результатами розгляду заяви, повинен нести відповідальність за його правомірність, а відтак є належним відповідачем у розумінні положень статті 46 КАС України.
Водночас суд першої інстанції, розглядаючи справу, не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам, не перевірив доводи відповідача щодо його неналежності як сторони у справі, а також, фактично не встановив, який саме суб`єкт владних повноважень прийняв оскаржуване рішення.
Невстановлення належного відповідача у справі призвело до передчасного висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, без дослідження правомірності рішення по суті спірних правовідносин.
В силу вимог частини 3 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
За приписами частини 4 статті 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
У відповідності до частини 7 статті 48 КАС України, заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17 зазначив наступне: «…позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду». 
Колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 48 КАС України вбачається, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено.
Таким чином, в силу наведених вище приписів процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним відповідачем.
Так само, в силу приписів статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 640/26047/19. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, а саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 826/12172/18 та від 01 березня 2023 року у справі № 420/524/21.
Враховуючи те, що адміністративний позов подано до неналежного відповідача, а заміна відповідача належним, відповідно до вимог статті 48 КАС України, можлива лише судом першої інстанції до ухвалення рішення у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову за участю вказаних учасників справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, встановлене колегією суддів порушення норм процесуального права, що полягає у невстановленні судом першої інстанції належного відповідача у справі є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду в мотивувальній частині, відповідно до положень статті 317 КАС України.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, оскільки, адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача, водночас, у суду апеляційної інстанції відсутня можливість замінити його належним відповідачем, а також, відсутні повноваження направляти справу до суду першої інстанції на новий розгляд, колегія суддів приходить до висновку, що правильним процесуальним наслідком за даних обставин буде зміна рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині, з урахуванням висновків, викладених в даній постанові суду апеляційної інстанції. 
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року змінити в мотивувальній частині, з урахуванням висновків викладених в постанові суду апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.