справа № 489/3102/26  провадження №2/489/2068/26

РІШЕННЯ
Іменем України

08 червня 2026 року         м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі – ПАТ КБ «Надра»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі – ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), ОСОБА_2 , третя особа – Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Центральний ВДВС) про зняття арешту з майна
встановив:
У квітні 2026 року через систему «Електронний суд» позивач, через свого представника – адвоката Руснакову Т.А., звернувся до Інгульського районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просить зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 , накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37863459, виданий видавник: ОСОБА_3 , Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївська області від 25.03.2014.  
Підставою позовних вимог зазначено, що на початку жовтня 2024 року позивачу стало відомо, що на будинок АДРЕСА_1 було накладено арешт постановою Центрального ВДВС від 25.03.2024. 26.03.2014 було внесено запис до Єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна за № 6633337. Згідно вказаного запису про обтяження, арешт накладено на все майно боржника ОСОБА_4 до якої позивач не має жодного відношення. Позивач вважає, що дії державного виконавця є незаконними та такими, що порушують його охоронювані законом інтереси як власника майна.
Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.09.2024 по справі № 489/5997/23, яке набрало законної сили 06.10.2024, припинено право власності ОСОБА_4 на 1/12 частку житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загально площею 58,7 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності на 1/24 частку за кожним вказаного нерухомого майна, право власності на яку належало ОСОБА_4 . 
Позивач зазначає, що накладений державним виконавцем на будинок арешт порушує його охоронювані законом права та інтереси як власника майна, оскільки обмежує його законні права щодо вільного розпорядження майном.
30.04.2026 від представника ПАТ «КБ «Надра» Музичук Л.В. через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов в якому вона просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування відзиву вказано, що за даними ЄОІС ПАТ «КБ «Надра» право вимоги за кредитними договорами № 08/05/2007/840 К 391 від 15.05.2007 та №08/05/2007/980-К391 від 21.05.2007, укладеним з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), було відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 40696815) у складі лотів GL48N718070, GL48N718070. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17). 
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц, від 09 серпня 2021 року № 285/2558/19, від 04 січня 2023 року у справі № 336/6130/20 відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 
Так як у 2020 відбулась заміна кредитора у зобов`язанні з Банку на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а тому ПАТ «КБ «Надра» є неналежним відповідачем у даній справі.
Окрім того у ОСОБА_4 наявна заборгованість за кредитним договором та доказів виконання нею зобов`язань не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позовної заяви.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 01.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. 
Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 
Відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та третя особа Центральний ВДВС правом на надання відзиву на позов та письмових пояснень не скористалися.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вимогами частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із змісту позову вбачається, що початку жовтня 2024 року позивачу стало відомо, що на будинок АДРЕСА_1 було накладено арешт постановою Центрального ВДВС від 25.03.2024. 26.03.2014 було внесено запис до Єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна за № 6633337. Згідно вказаного запису про обтяження, арешт накладено на все майно боржника ОСОБА_4 до якої позивач не має жодного відношення. 
Позивач вважає, що дії державного виконавця є незаконними та такими, що порушують його охоронювані законом права та інтереси як власника майна.
Набуття права власності позивача на нерухоме майно підтверджується заочним рішенням Ленінського (на теперішній час – Інгульський) районного суду міста Миколаєва від 05.09.2024 по справі № 489/5997/23, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності задоволено. Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/12 частку житлового будинку, з відповідними частинами господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/24 частку житлового будинку, з відповідними частинами господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м. в розмірі 25586,50 грн., шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_4 з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України в Миколаївській області. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/24 частку житлового будинку, з відповідними частинами господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м. в розмірі 25586,50 грн., шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_4 з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України в Миколаївській області. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/24 частку вказаного житлового будинку, з відповідними частинами господарських будівель та споруд, право власності на яку належало ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/24 частку вказаного житлового будинку, з відповідними частинами господарських будівель та споруд, право власності на яку належало ОСОБА_4 .
Заочне рішення не переглядалося і в апеляційному порядку не оскаржувалося, у зв`язку із чим набрало законної сили.
Таким чином, відповідно до рішення суду позивач є власником 1/24 частки житлового будинку, з відповідними частинами господарських будівель та споруд, обтяження на який накладене на підставі постанови державного виконавця від 25.03.2014 та зареєстровано в державному реєстрі за номером запису про обтяження: 6633337. 
В ході розгляду справи встановлено, що співвласник нерухомого майна  ОСОБА_5 звертався в грудні 2024 року з позовом про зняття арешту із вказаного позивачем нерухомого майна. 
Рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30.01.2026 у справі №490/11260/24 позовні вимоги  ОСОБА_5 задоволено частково. Знято арешт майна з 1/24 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , власником якої на підставі заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.09.2024 по справі № 489/5997/23 є ОСОБА_5 , який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2014, винесеною державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Ульяновим Олександром Юрійовичем у виконавчому провадженні № 37863459 (номер запису про обтяження в державному реєстрі: 6633337).
Із рішення від 30.01.2026 вбачається, що вході розгляду зазначеної справи судом було встановлено, що на примусовому виконані Центрального ВДВС перебувало виконавче провадження № 37863459 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1254/10, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 26.12.2013, про стягнення з ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість по кредитному договору у розмірі 27649 доларів США 54 центи, що згідно офіційного курсу валют НБУ становить 217845, 21 грн.; судового збору 1700,00 грн.; витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн., всього 219545,21 грн.
25.03.2014 у виконавчому провадженні державним виконавцем була винесена постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Державна реєстрація обтяження здійснена державним реєстратором Миколаївського міського управління юстиції 26.03.2014, номер запису про обтяження: 6633337, опис предмета обтяження – все нерухоме майно, особа, майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_4 .
Накладення обтяження на нерухоме майно підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.10.2019, номер інформаційної довідки – 184661800.
23.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час винесення постанови (виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).
Доказів повторного пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання матеріали справи не містять.
Правове обґрунтування та мотиви суду.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями статті 41 Конституції України  кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). 
За змістом приписів статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Частина перша статті 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦПК України).
Обтяженням є заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину (стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Частинами першою-третьою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власност».
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). 
Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.
У даному випадку, після накладення арешту на майно боржника ОСОБА_4 , позивач в судовому порядку, який не був стороною виконавчого провадження, набув право власності на 1/24 частки житлового будинку, з відповідними частинами господарських будівель та споруд, які належали боржнику. 
Таким чином, незважаючи на те, що накладення державним виконавцем обтяження на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідало вимогам Закону України «Про виконавче провадження», однак після набуття позивачем в судовому порядку права власності на 1/24 частки вказаного майна подальше збереження такого обтяження є порушенням прав та інтересів останнього, як власника. 
За такого суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позову в частині зняття арешту з 1/24 частки нерухомого майна, право власності на які набув позивач на підставі заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.09.2024. 
Підстави для зняття арешту з будинку в цілому відсутні, так як арешт на частку боржника ОСОБА_4 не порушує прав та інтересів позивача.
З доводами представника ПАТ КБ «Надра» про те, що Банк є неналежним відповідачем у справі, суд погоджується, так як право вимоги заборгованості за кредитним договором, позичальником по якому є ОСОБА_4 , у 2020 році набуло ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 
Щодо доводів представника Банку про непогашення ОСОБА_4 заборгованості, що виключає зняття арешту з нерухомого майна, то суд звертає увагу, що підстави та предмет позову стосується захисту прав та інтересів позивача, який набув в установленому законом порядку право власності на частку в нерухомому майні та який не стороною виконавчого провадження. 
Таким чином, враховуючи обставини справи та оцінивши докази, а також неможливість зняття арешту в досудовому порядку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом зняття арешту з житлового будинку в частині 1/24 частки, яка належить на праві власності позивачу, який накладено на підставі постанови державного виконавця від 25.03.2014. 
У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як позивач не довів порушення його прав арештом, накладеними державним виконавцем частку нерухомого майна, власником якого він не являється.

Керуючись статями 4, 19, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зняти арешт майна з 1/24 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , власником якої на підставі заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.09.2024 по справі № 489/5997/23 є ОСОБА_1 , який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2014, винесеною державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Ульяновим Олександром Юрійовичем у виконавчому провадженні № 37863459 (номер запису про обтяження в державному реєстрі: 6633337).
У іншій частині вимог відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач –  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідачі - Публічне акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Надра», код ЄДРПОУ 20025456, місцезнаходження: м.Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ОСОБА_4 , РНОКПП  НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», код ЄДРПОУ 40696815, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2,офіс 205; 
третя особа – Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 35065742, місцезнаходження: м.Миколаїв, вул. Артилерійська, 18, оф. 5.
Повний текст судового рішення складено 08.06.2026.

Суддя І.В.Коваленко