ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 р. 	Справа № 440/234/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 (суддя Кукоба О.О.; м. Полтава) по справі № 440/234/26
за позовом ОСОБА_1 
до Зіньківського опорного ліцею № 1 Зіньківської міської ради Полтавської області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Зіньківського опорного ліцею № 1 Зіньківської міської ради Полтавської області (надалі також - відповідач), в якому просила суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Зіньківського опорного ліцею №1 Зіньківської міської ради Полтавської області в особі в.о. директора Ніценко Любові;
- зобов`язати відповідача негайно видати наказ про переведення ОСОБА_2 до іншого закладу освіти та забезпечити передачу її особової справи.
Мотивуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що 07.01.2026 вона, як законний представник (мати) малолітньої дитини ОСОБА_2 , подала до Зіньківського опорного ліцею №1 письмову заяву про переведення її доньки до іншого закладу освіти - Полтавської загальноосвітньої школи І–ІІІ ступенів №37, однак в.о. директора ліцею Ніценко Любов не видала наказ про переведення дитини, не забезпечила передачу її особової справи та фактично заблокувала реалізацію права на освіту.
Ухвалою від 12 січня 2026 року Полтавський окружний адміністративний суд відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Зіньківського опорного ліцею №1 Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Роз`яснив позивачці право звернутись з цим позовом до місцевого загального суду у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є приватноправовим та з огляду на його суб`єктний склад підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Позивач не погодилась з ухвалою суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 у справі № 440/234/26 та направити справу до Полтавського окружного адміністративного суду для відкриття провадження та розгляду по суті.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що Зіньківський опорний ліцей № 1 не здійснює владних управлінських функцій у спірних правовідносинах. Вказує, що ліцей є комунальним закладом освіти, створеним органом місцевого самоврядування; директор (в.о. директора) діє не як приватна особа, а як посадова особа, що реалізує делеговані державою повноваження у сфері освіти; рішення (або бездіяльність) щодо видачі наказу про переведення учня є владним управлінським рішенням, обов`язковим для учасників освітнього процесу. Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач виступає суб`єктом владних повноважень у розумінні статей 2, 4, 19 КАС України. Вважає, що суд помилково зводить спір до «захисту приватного права на освіту» та фактично ототожнює його з сімейним або цивільним спором. Натомість предметом позову є: протиправна бездіяльність закладу освіти; невиконання імперативної норми Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів, затвердженого наказом МОН № 367; відмова у виданні адміністративного акта (наказу про переведення); фактичне блокування доступу дитини до освіти. На переконання позивача, розгляд цієї справи повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства. 
Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Забезпечення вказаного права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.
Приписами частини першої статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їхній захист, визначеним у цій статті шляхом.
Відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності. 
Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України:
- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, цивільних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Тобто, зміст публічних правовідносин передбачає наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє його від приватних правовідносин, у яких відносини ґрунтуються на юридичній рівності сторін, вільному волевиявленні та майновій самостійності. 
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.
Якщо одна сторона у межах спірних правовідносин не здійснює владних управлінських функцій щодо іншої сторони, яка є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції.
Як свідчать матеріали позовної заяви, предметом оскарження у цій справі є бездіяльність Зіньківського опорного ліцею №1 Зіньківської міської ради Полтавської області в особі в.о. директора Ніценко Любові щодо непереведення малолітньої доньки позивача - ОСОБА_2 , до іншого закладу освіти.
Тобто, за своєю природою відносини, які склалися між сторонами, пов`язані з наданням освітніх послуг.
Як вже наголошувалось вище, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Відповідно до визначень, що містяться в частині першій статті 1 Закону України «Про освіту» заклад освіти - юридична особа публічного чи приватного права, основним видом діяльності якої є освітня діяльність; суб`єкт освітньої діяльності - фізична або юридична особа (заклад освіти, підприємство, установа, організація, громадське об`єднання), що провадить освітню діяльність.
Як зазначено у статті 2 Закону України «Про освіту» законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.
Суб`єкт освітньої діяльності має право самостійно приймати рішення з будь-яких питань у межах своєї автономії, визначеної цим Законом, спеціальними законами та/або установчими документами, зокрема з питань, не врегульованих законодавством.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач у справі - Зіньківський опорний ліцей №1 Зіньківської міської ради Полтавської області, не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України та не виконує окремих владних управлінських функцій або делегованих повноважень під час вирішення питання про зарахування /відрахування з навчального закладу.
Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Виходячи із змісту позовних вимог, позивач прагне захистити цивільні права своєї малолітньої доньки на здобуття загальної середньої освіти.
Заявлені позовні вимоги не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Оскільки спір у цій справі стосується приватноправових відносин - захисту права позивачки та її малолітньої доньки, в інтересах якої пред`явлений позов, на освіту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такий спір не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Правовий висновок про те, що спори за зверненням законного представника неповнолітніх дітей щодо оскарження дій та рішень закладу освіти, які пов`язані із проходженням такими дітьми навчального процесу в цьому закладі є приватно-правовими та мають розглядатися в порядку цивільного судочинства сформований в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 463/6961/18.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п. 1 ч.1 ст. 170 КАС України.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 по справі № 440/234/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко