ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/6756/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року в адміністративній справі №340/6756/23 
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 гр. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 04.02.2023 по 30.05.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 04.02.2023 по 30.05.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 року позовні вимоги задоволено частково. 
08.04.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення по справі №340/6756/23 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що зміна способу виконання рішення із зобов`язання виплатити суму заборгованості на стягнення суми заборгованості призведе до зміни рішення по суті, що суперечить інституту зміни способу і порядку виконання рішення суду та є неможливим, оскільки судове рішення є незмінним.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що рішення суду, яке набрало законної сили, не виконано та відповідачем (боржником) не сплачено суму заборгованості, яка виникла внаслідок нарахування додаткової винагороди на виконання рішення суду. Скаржник вказує на те, що вказані обставини є підставою для зміни порядку і способу виконання рішення суду, що прямо передбачено ст.378 КАС України.
15.06.2026 року до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, за наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Частиною 3 статті 378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави вважати, що суд може змінити спосіб і порядок виконання рішення лише за наявності обставин, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим.
Самостійною підставою для зміни способу виконання судового рішення є невиконання суб`єктом владних повноважень протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішення у справах, які прямо передбачені ч.3 ст.378 КАС України.
Дана справа, предметом спору в якій є право позивача на додаткову винагороду, не відноситься до категорії справ, визначених ч.3 ст.378 КАС України.
Таким чином, сам факт невиконання відповідачем у повному обсязі рішення суду протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням, не є безумовною підставою для зміни способу та порядку виконання рішення суду.
У спірному випадку встановлено, що фактично неможливість виконання рішення суду, в частині виплати додаткової винагороди, пов`язана з відсутністю бюджетного фінансування Військової частини.
Таким чином, оскільки виконання рішення суду залежить від бюджетного фінансування, то його виконання можливе й у такий спосіб, як зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду (здійснити виплату донарахованої суми додаткової винагороди), хоча й за певних умов (належне фінансування). Зміна способу і порядку виконання судового рішення у такому випадку не може призвести до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування Державою витрат із виплати додаткової винагороди позивачу. І від того, що зміниться спосіб виконання із зобов`язання на стягнення, у військової частини автоматично не з`являться кошти для фактичного виконання рішення суду.
З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування витрат по виплаті сум додаткової винагороди, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для зміни способу і порядку виконання рішення суду за заявою позивача.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати перерахованої додаткової винагороди не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади (місцевого самоврядування) не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. В той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання перерахованих сум додаткової винагороди, які фактично можуть бути виплачені за наявності відповідних бюджетних асигнувань.
На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року в адміністративній справі №340/6756/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному у випадках та строки, визначені ст.329 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова