Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 р. 	Справа № 520/33533/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/33533/25
за позовом Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України 
до  ОСОБА_1   
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (надалі також – позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому позивач просив:
-стягнути до бюджету України з ОСОБА_1 , суму податкового боргу загальному розмірі 25000,00 гривень на розрахунковий рахунок № UA628999980314080715000020649, отримувач ГУК Харків обл/МТГ Харкiв/18011000, код отримувача 37874947, банк отримувача Казначейство України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 адміністративний позов залишено без задоволення
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що внесення змін до ДРФО здійснюється відповідно до вимог ПКУ та Положення про реєстрацію фізичних осіб у ДРФО, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822. Приписами п. 70.7 ст. 70 ПКУ та розд. IX Положення № 822 передбачено, що фізичні особи-платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою 5 ДР та документа, що посвідчує особу. Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. ГУ ДПС направило податкове повідомлення-рішення № 0295750-2405-2030- ІІА63120270000028556 від 25.08.2023 та податкову вимогу від 27.03.2024 за № 0002439-1312-2040 за податковою адресою платника, яка відображалася в інформаційних базах контролюючого органу (ДРФО). Оскільки ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок щодо повідомлення про зміну місця реєстрації, податковий орган діяв добросовісно та обґрунтовано, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним податковим законодавством. Відповідно, відсутність фактичного отримання кореспонденції з причин бездіяльності самого платника не може бути підставою для визнання дій податкового органу неправомірними.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів, розглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є платником транспортного податку, внесений до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 має податковий борг зі сплати транспортного податку з фізичних осіб, який підлягає стягненню, на загальну суму 25000,00 грн, який виник на підставі податкового повiдомлення - рiшення №0295750-2405-2030-UA63120270000028556 вiд 25.08.2023 (термін сплати 23.02.2024) (а.с.10).
Податкове повідомлення-рішення №0295750-2405-2030-UA63120270000028556 вiд 25.08.2023 надсилалося на адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.10).
Відправлення не було вручено відповідачу та було повернуто на адресу контролюючого органу із відміткою "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується довідкою про причини повернення/досилання (а.с.11).
Відомостей щодо оскарження зазначеного вище податкового повідомлення - рішення матеріали справи не містять.
Сума заборгованості за вказаним податковим повідомленням - рішенням обліковується в інтегрованих картках відповідача.
З метою погашення заборгованості податковим органом направлена податкова вимога від 27.03.2024 №0002439-1312-2040 на адресу АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.12, 13).
Відправлення не було вручено відповідачу та було повернуто на адресу контролюючого органу із відміткою "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується довідкою про причини повернення/досилання (а.с.13).
З огляду на факт наявності вказаної суми заборгованості, яка не сплачена відповідачем у добровільному порядку у строк, установлений законом, позивач звернувся до суду для вирішення питання про їх стягнення у судовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення- рішення та податкова вимога були направлені на адресу, яка не є адресою реєстрації ОСОБА_1 , а отже, не можуть вважатися належним чином врученими відповідно до приписів п. 42.2 ст. 42 ПКУ, що свідчить про недотримання контролюючим органом вимог податкового законодавства в цій частині. Відповідно за таких обставин податкове зобов`язання ОСОБА_1 не є узгодженим.
Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження (пункт 87.11 статті 87 Податкового кодексу України).
Отже, законодавством установлено обов`язок контролюючого органу вчиняти дії щодо забезпечення стягнення з платника податків податкового боргу, в тому числі, шляхом звернення з відповідним позовом до суду.
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 вказаного Кодексу визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України).
Отже, нормами Податкового кодексу України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.
Судовим розглядом встановлено, що ГУ ДПС податкове повідомлення-рішення № 0295750-2405-2030-ІІА63120270000028556 від 25.08.2023 та податкова вимога від 27.03.2024 за № 0002439-1312-2040 надсилалися на податкову адресу платника, а саме: АДРЕСА_1 .
Відправлення не були вручено відповідачу та було повернуті на адресу контролюючого органу із відміткою "за закінченням терміну зберігання". 
В ході розгляду справи, судом першої інстанції було направлено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідача та отримано відповідь №2184435 від 26.12.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 19.08.2019 (а.с.36-37).
Як вже зазначалось вище, стягнення коштів з платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.5 статті 42 Податкового кодексу України).
Наказом Міністерства доходів і зборів № 610 від 30.06.2017 затверджено Порядок направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 610), який визначає механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами.
Розділ IV Порядку № 610 регулює надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків, зокрема, відповідно до абзацу першого пункту 6 податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Представником позивача разом із позовною заявою було надано лист Головного управління ДПС у Харківській області від 22.12.2025 №26208/5/20-40-13-09-13, з якого вбачається, що місцем проживання ОСОБА_1 по датах внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податку є:
1) АДРЕСА_3 (08.07.2009);
2) АДРЕСА_2 (26.04.2025) (а.с.7).
Колегія суддів зазначає, що згідно з п.70.1. ст. 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).
До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є:
громадянами України;
іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні;
іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов`язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України.
До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься така інформація:
70.2.1. прізвище, ім`я та по батькові;
70.2.7. дата народження; 
70.2.8. місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство;
70.2.9.серія, номер свідоцтва про народження, паспорта ^аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий;
70.2.10.унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (у разі внесення інформації про особу до Єдиного державного демографічного реєстру).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Про проведення державної реєстрації фізичної особи - платника податків у Державному реєстрі та внесення змін до даних, які містяться у Державному реєстрі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, інформує територіальний орган.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Розділом II вищевказаного Положення (Розділ II. Поняття реєстрації фізичних осіб) у Державному реєстрі передбачено, що усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.
Відповідно до п. 5 Розділу III Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (Розділ III. Вимоги до документів, які подаються фізичними особами для проведення реєстрації, внесення змін, отримання картки платника податків або відомостей з Державного реєстру) до облікової картки вноситься така інформація:
прізвище, ім`я, по батькові (за наявності);
дата народження;
місце народження (країна, область, район, населений пункт);
місце проживання / місцеперебування;
громадянство;
для іноземців - податковий номер у країні громадянства (за наявності);
реквізити документа, що посвідчує особу (назва документа, серія та/або номер, дата видачі та уповноважений суб`єкт, що видав документ).
Відповідно до розділу VI вищевказаного Положення (Розділ VI. Подання інформації до Державного реєстру) фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін у порядку, визначеному цим Положенням.
Порядок подання заяви про зміну даних, які вносяться до облікової картки передбачений розділом IX зазначеного Положення.
Таким чином фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 131 відповідно).
Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.
Внесення змін до Державного реєстру та окремого реєстру Державного реєстру здійснюється протягом трьох робочих днів від дня подання фізичною особою заяви до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання).
Водночас відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Однак відповідачем жодної інформації про зміну місця проживання чи про своє місцезнаходження податковому органу надано не було, і жодних змін у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків станом на час направлення податкового повідомлення - рішення та вимог контролюючого орнану не має.
Як вже зазначалося, приписами п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі (ст. 45 Податкового кодексу України)
Верховний Суд у постанові від 14.07.2022 у справі № 120/479/21-а зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження (податковою адресою). У разі невиконання цього обов`язку платник не в праві посилатися на неотримання ним кореспонденції, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Також колегія суддів зазначає, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкової вимоги.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №360/4692/19.
Згідно з ст. 4. Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності що створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
Пунктом 2 розділу І Положенням про реєстрацію фізичних осіб у державному реєстрі фізичних осіб - платників податків визначено, що Державний реєстр фізичних осіб створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язувані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючим органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи.
Податкова адреса фізичної особи - місце проживання, за яким таку особу взято на облік як платника податку. Відповідно до податкового законодавства податкова адреса може бути лише одна. Відомості про податкову адресу знаходяться в обліковій картці платника податків.
Відтак посилання суду першої інстанції на інформацію про місце проживання за даними Єдиного державного демографічного реєстру є помилковим, оскільки для цілей оподаткування використовується інформація з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, де зміни з вини відповідача не були внесені, а позивач не наділений повноваженнями встановлювати в інший спосіб місце проживання останнього.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення №0295750-2405-2030-UA63120270000028556 вiд 25.08.2023 податкова вимога від 27.03.2024 №0002439-1312-2040 є узгодженими в порядку ст. 59 ПК України, оскільки направлені за податковою адресою ОСОБА_1 .
Доказів оскарження вказаних рішень до матеріалів справи не надано, а судом не встановлено.
На час розгляду справи за відповідачем обліковується заборгованість з транспортного податку у розмірі 25 000, 00 грн. 
Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг щодо наявності та розміру якого останнім не надано доказів його сплати, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При цьому, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи.
Аналогічні висновки застосовує Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.05.2025 по справі № 160/27436/23, від 02.07.2025 по справі №380/5471/24.
Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 по справі № 520/33533/25 скасувати. 
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити.
Стягнути податковий борг з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) у сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп. транспортного податку на розрахунковий рахунок № UA628999980314080715000020649, отримувач ГУК Харків обл/МТГ Харкiв/18011000, код отримувача 37874947, банк отримувача Казначейство України. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 	(підпис)	В.В. Катунов 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   К.В. Мінаєва