Справа № 643/2917/26
Провадження № 2/643/4144/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Пасічник О.М.
за участю секретаря судового засідання – Ширіної Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 

встановов:
17.02.2026 позивач ОСОБА_1 звернулась через свого представника – адвоката Зайцевої О.О. до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі даної заяви і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до припинення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно.
В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Зайцева О.О зазначає, що Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьками двох дітей: малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Московського (наразі Салтівського) районного суду м. Харкова від 22.01.2025 року по справі № 643/13225/24 шлюб між Позивачкою та Відповідачем, укладений 01 квітня 2006 року, було розірвано. Майже з самого початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, Відповідач, ОСОБА_2 , мешкає окремо від дітей - 05.03.2022 року ОСОБА_1 з дітьми виїхала з України до Швейцарської Конфедерації, копія паспортів для виїзду за кордон із відміткою про спільний виїзд матері з дітьми додається до позову. У зв`язку із вступом ОСОБА_5 до навчального закладу, виплату соціальної допомоги їй припинено з 01.11.2025 року, про що додається відповідна довідка, видана муніципалітетом Біннінгена, (округ Арлесхайм, кантон Базель-Ланд, Швейцарія), 31.10.2025 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина та повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, не надає, діти перебувають під одноособовим доглядом та піклуванням матері, на її утриманні. З метою найкращого забезпечення інтересів дітей, яке можливе з урахуванням властивостей їх батька, Позивач вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 та повнолітньої ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, в примусовому порядку. Відомо, що Відповідач є працездатною людиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , має задовільний стан здоров`я; інших дітей або непрацездатних членів сім`ї не утримує. Отже, ОСОБА_2 володіє повним набором чеснот та здібностей для участі в утриманні власних дітей у вигляді аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття, та на утримання повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до припинення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, у розмірі 1/4 від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно.
Позовна заява подана через систему Електронний суд.
Ухвалою судді від 22.02.2026 позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.
26.02.2026 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків (документ сформований в системі «Електронний суд» 25.02.2026).
Ухвалою суду від 02.03.2026 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 06.04.2026 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
В судове засідання сторони не з`явились.
13.01.2025 через підсистему Електронний суд., представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. На позовних вимогах наполягає, просить задовольнити. Зазначила, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем мешкання, які повернулись до суду без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням, та шляхом оголошенням на офіційному сайті судової влади. Заяв, клопотань тощо від нього не надходило.
Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет на сайті Салтівського районного суду міста Харкова.
Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
На момент розгляду справи суду не було надано відповідачем жодних відомостей щодо зміни його місця проживання/перебування.
У відповідності до приписів ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідач з відзивом на позов до суду не звертався. Заяв, клопотань та заперечень до суду не надходило.
Таким чином, на підставі вищевикладених приписів ст. ст. 128, 130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
За таких обставин, з письмової згоди сторони позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 року (справа № 643/13225/24; провадження № 2/644/982/25) . Рішення набрало законної сили 22.05.2025.
Сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 09 серпня 2006 року, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2901, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 07 жовтня 2014, видане Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1766.
В зазначених свідоцтвах про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .
Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вимог ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
В даному випадку, із позовом про стягнення аліментів звернулась позивачка, як вбачається з позовної заяви, саме з нею проживає неповнолітня дитина ОСОБА_3 , а тому вона має право обирати спосіб стягнення аліментів. 
Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст. 182 ч. 2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 183 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Таким чином, законом встановлено мінімальний розмір частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка стягується у безспірному порядку 1/4 частина на одну дитину.
Від відповідача не надходило до суду будь-яких документів, що свідчать про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків.
Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
На підставі наведеного, згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, суд бере до уваги інтереси дитини, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2026, і до досягнення дитиною повноліття. 
Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про їх зміну.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд зазначає наступне.
ОСОБА_4 , навчається в навчальному закладі Bethesda Alterszentren AG, який знаходиться за адресою: Seestrasse 35, 8700 Kusnacht, що підтверджується з копії навчального договору (Lehrvertrag) з перекладом. Тривалість навчання з 01.08.2025 по 31.07.2027 включно.
За нормою статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 346/103/17, провадження № 61-20178св18.
Вказані обставини враховані судом при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд враховує наступні обставини, що ОСОБА_4 , як вбачається з позовної заяви, проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, навчається в навчальному закладі Bethesda Alterszentren AG, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати самостійний дохід, отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, свою чергу відповідач не надав докази, які мали підтвердити той факт, що повнолітній син отримує матеріальну допомогу від батька та він приймає участь у додаткових витратах на його, також наявність інших утриманців у відповідача не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності офіційних доказів, які мали підтвердити матеріальне становище відповідача та його неспроможність виконувати зобов`язання по утриманню дітей.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї з його боку суду не надано.
Вирішуючи питання визначення розміру аліментів, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково та присуджує до стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з 17.02.2026 та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою.
За встановлених обставин, суд доходить висновку, що позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментівна утримання дітей є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково.
При цьому, відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331 грн. 20 коп.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 95, 141, 259, 263-265, 430, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.02.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 , щомісячно аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 17.02.2026 та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судовий збір в дохід держави в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП  НОМЕР_5 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Суддя: О.М. Пасічник