ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №320/14498/24
касаційне провадження № К/990/40237/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ» (далі - Товариство) на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 (головуючий суддя - Кобаль М.І., судді - Бужак Н.П., Черпак Ю.К.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ» до Головного управління ДПС у місті Києві (далі - Управління) про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

У С Т А Н О В И В:

01.04.2024 Товариство звернулось до суду із позовом до Управління, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.12.2023 № 0813810707 і № 00818200702.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 10.06.2024 позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 21.12.2023 № 0813810707 і № 00818200702.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.09.2024 рішення суду першої інстанції скасував і залишив позов без розгляду.

Верховний Суд постановою від 04.03.2025 скасував постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 26.08.2025 скасував рішення суду першої інстанції та залишив позов без розгляду.

Рішення суду апеляційної інстанції про залишення позову без розгляду обґрунтоване тим, що: порушення судом першої інстанції процесуальних норм, зокрема, порядку вирішення заявленого відводу судді по справі, є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України; у суду першої інстанції були відсутні підстави для відкриття провадження за позовною заявою Товариства, зареєстрованою за № 320/14498/24, оскільки: 18.03.2024 Київським окружним адміністративним судом було відкрите провадження у справі № 320/11725/24 між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; клопотання Товариства про залишення позову без розгляду у рамках справи № 320/11725/24 було вирішене Київським окружним адміністративним судом лише 16.09.2025; про зловживання з боку Товариства суддю було повідомлено Управлінням у заяві про залишення позову без розгляду, яка була подана до суду 15.05.2024, проте таке клопотання було залишене судом без належної уваги, а оцінку доводам відповідача наведено лише у рішенні суду; ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 було відкрите провадження у справі № 320/14498/24 та призначено підготовче засідання на 29.05.2024, тоді як на дату відкриття провадження у справі позивачем не було виконано вимоги ухвалу суду про залишення позову без руху, оскільки доказом сплати судового збору є квитанція № 0.0.3677114992 від 31.05.2024.

Товариство оскаржило рішення суду апеляційної інстанції до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 30.10.2025 відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

Підставою касаційного оскарження судового рішення у цій справі скаржник зазначає: пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки при розгляді даної справи суд апеляційної інстанції застосував положення пунктів 3, 4 статті 45 КАС України без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 640/16646/21, від 28.11.2023 у справі № 160/7089/23, від 13.03.2019 у справі № 814/218/14, від 07.05.2020 у справі № 826/12191/18 про те, що «під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду. Зловживання правом на подання заяви (скарги) становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, відміною від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів, заяв, клопотань. Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані н а затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу»; пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме - порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме - норм частини дванадцятої статті 40 КАС України, частин п`ятої, сьомої статті 243 КАС України, за відсутності висновку Верховного Суду щодо вірного застосування цієї норми за аналогічних обставин. Такий висновок може полягати в наступному: Ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про відвід, яка надійшла до суду менше ніж за три робочих дні та була розглянута тим самим складом суду, який розглядає справу може бути постановлена без складення окремого документа, оскільки така ухвала не входить до переліку ухвал, які згідно з частини п`ятої 243 КАС України повинні бути оформлені окремим документом, а інші процесуальні норми не визначають такого обов`язку. При цьому, норми частини другої статті 40 КАС України не застосовуються, оскільки ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід не є ухвалою про самовідвід.

В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тому, що дії позивача щодо усунення недоліків у даній справі та подання заяв про залишення без розгляду позову у іншій справі № 320/11725/24 викликані виключно міркуваннями швидкого розгляду його спору, з урахуванням того, що всі залежні від відповідача дії щодо залишення без розгляду позову у справі № 320/11725/24 з метою унеможливлення виникнення обставин, передбачених пунктами 3, 10 частини першої статті 240 КАС України, були вчинені ним завчасно до відкриття провадження у даній справі. Також, Товариство наголошує, що відповідно до частини другої статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, скаржник вказує, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, який ухвалив правильне по суті рішення з дотриманням всіх процесуальних прав іншої сторони щодо подання заяв по суті справи та доказів, участь у справі, виключно з процесуальних міркувань, апеляційний суд виявив при цьому надмірний формалізм та не врахував наведених вище фактичних обставин справи, а саме - подання заяви про залишення іншого позову без розгляду, та не врахувавши безпідставний нерозгляд судом в іншій справі у встановлений процесуальний строк цього клопотання, що суперечить висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який неодноразово наголошував, що «застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може зашкодити справедливості провадження, так і надмірної гнучкості, яка може зробити недійсними процесуальні вимоги, викладені в законах» («Хасан Тунч та інші проти Туреччини» (Hasan Tunc та інші проти Туреччини), 2017, §§ 32-33).

У відзиві на касаційну скаргу Управління просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін з підстав того, що: Товариство замовчуєте, що ним було подано чотири позовних заяви, одну з яких подано через канцелярію суду першої інстанції, а інші три - засобами поштового зв`язку, докази чого містяться у матеріалах справи та надані самим позивачем разом із документом, який має назву «Заперечення на заяву Управління про залишення позовної заяви без розгляду та про застосування заходів процесуального примусу від 13.05.2024»; попри те, що провадження у справі № 320/11725/24 вже було відкрито (ухвала від 18.03.2024), Товариство вчиняло дії спрямовані на відкриття провадження у справі № 320/14498/24, яка була залишена судом без руху (ухвала від 11.04.2024), що свідчить не те що про намір, а про вибір Товариством необхідного судді між двома, що підтверджується, зокрема, із касаційної скарги позивача; Київським окружним адміністративним судом при розгляді даної справи були допущені численні порушення норм процесуального права, які супроводжувались, як до відкриття провадження у справі так і після такого, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та для залишення позовної заяви Товариства без розгляду; Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі № 140/3043/19 виклав правовий висновок, відповідно до якого «Буквальне тлумачення пункту 3 частини першої статті 240 КАС України свідчить, що підставою для залишення позову без розгляду є наявність в провадженні суду тотожної справи. При цьому, відсутні будь-які застереження щодо стадії розгляду справи та/або питання, яке вирішується судом.»; приписи пункту 10 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України є імперативними і не передбачають виключень та умов, за яких такі підстави для залишення позовної заяви без розгляду не можуть бути застосовані; ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він уважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Наприклад, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ уживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Rehak v. the Czech Republic» від 14.05.2004 («Ржегак проти Чеської Республіки», заява №67208/01), «Duringer and Grunge v. France» від 04.02.2003 («Дюрінже та Грандж проти Франції», заяви №61164/00 і №18589/02)). Тобто, зловживання процесуальними правами є несумісним з правом на доступ до суду і в разі встановлення таких зловживань відповідна заява підлягає залишенню без розгляду. 

Управління подало заяву про закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, оскільки підставами для касаційного скарження рішення суду апеляційної інстанції Товариство визначило, зокрема, пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, тоді як жодна із постанов Верховного Суду, вказаних скаржником, не є подібною до правовідносин, які виникли у даній справі. Крім того, Управління зазначило, що Товариство в касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції не мав підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду на підставі статті 317 КАС України, тоді як суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції та залишив позовну заяву без розгляду на підставі статті 319 КАС України. Товариство посилається на неправильне застосування пункту 10 частини першої статті 240 КАС України, однак яким чином неправильно застосовано такий пункт у цій справі Товариство не зазначає.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 28.04.2026 закінчив підготовку справи до касаційного розгляду, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами і призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 29.04.2026.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 

Як вбачається з матеріалів справи, Управління провело документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 03.03.2021 по 30.06.2023, валютного - за період з 03.03.2021 по 30.06.2023, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 03.03.2021 по 30.06.2023 та іншого законодавства за відповідний період, результати якої оформлені актом від 20.11.2023 №76015/26-15-07-02-05-03/44130446, на підставі висновків якого Управління прийняло податкові повідомлення-рішення від 21.12.2023, а саме:

- № 0813810707, яким за порушення Товариством вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і згідно пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до Товариства застосовано штрафні(фінансові) санкції (штраф) у сумі 19575816639,43 грн.;

- № 00818200702, яким за порушення Товариством вимог пунктів 44.1, 44.2, 44.3, 44.6 статті 44, пункту 85.2. статті 85, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58, пунктом 123.2 статті 123 Податкового кодексу України Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток на загальну суму 13302435,00 грн., у тому числі: 10641948,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 2660487,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались Товариством в адміністративному порядку, за наслідками якого рішенням ДПС України від 26.02.2024 № 5127/6/99-00-06-01-01-06 скаргу Товариства було залишено без задоволення, а оспорювані податкові повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, Товариство з метою захисту своїх прав та інтересів звернулося до суду.

Як установлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариством загалом було подано до Київського окружного адміністративного суду чотири позови, а саме:

- 12.03.2024 зареєстрована позовна заява Товариства до Управління про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 21.12.2023 № 00818200702 та № 00818200702, якій присвоєно номер справи № 320/11725/24, провадження у якій було відкрите 18.03.2024 ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д. та призначено підготовче засідання на 23.04.2024;

- 01.04.2024 зареєстрована позовна заява Товариства до Управління про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2023 №00818200702, якій присвоєно номер справи №320/14501/24;

- 01.04.2024 зареєстрована позовна заява Товариства до Управління про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2023 №0813810707, якій присвоєно номер справи №320/14522/24;

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі №320/14501/24 та від 04.04.2024 у справі 320/14522/24 було відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

- 01.04.2024 зареєстрована позовна заява Товариства до Управління про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2023 №0813810707 та №00818200702, якій присвоєно номер справи №320/14498/24, яку ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 було залишено без руху у зв`язку із ненаданням доказів сплати судового збору.

У подальшому, Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 03.05.2024 відкрив провадження у справі № 320/14498/24 та призначив підготовче засідання на 29.05.2024.

Відтак, на дату постановлення ухвали про відкриття провадження у справі №320/14498/24 у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав № 320/11725/24.

З інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, провадження в адміністративній справі №320/11725/24 було відкрите 18.03.2024, тобто не лише до відкриття провадження у справі за даним позовом, а і до подання його до суду.

Більше того, розгляд справи № 320/11725/24 не був завершений і станом на дату ухвалення Київським окружним адміністративним судом рішення у даній справі по суті позовних вимог (10.06.2024).
Так, 16.09.2024 Київський окружний адміністративний суд в рамках справи № 320/11725/24 постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви Товариства до Управління про залишення позову без розгляду відповідно до пункту 5 частини першої статті 240 Кас України. Позовну заяву у справі №320/11725/24 залишив без розгляду на підставі пункту 10 частини першої статті 240 КАС України.

При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що зі змісту рішення суду першої інстанції у справі № 320/14498/24 вбачається, що суду першої інстанції під головуванням судді Балаклицького А.І. було достеменно відомо як про існування провадження № 320/11725/24, так і про те, що клопотання Товариства про залишення позову без розгляду, подане ним 15.04.2024 у справі №320/11725/24, вирішено не було.

В свою чергу, вирішуючи клопотання Управління про залишення без розгляду, подане Управлінням 13.05.2024 у справі № 320/14498/24, суд першої інстанції зазначив, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, а також про те, що сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд, про що неодноразово наголошувалося у постановах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі 548/2531/18, від 05.10.2021 у справі №308/13199/17, від 04.04.2022 у справі №441/1609/19. При цьому, подання до суду заяви про залишення позову без розгляду є диспозитивним правом, передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Надаючи оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції визнав їх безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому, положеннями частини першої статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. 

Перелік дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (частина друга вказаної статті).

В свою чергу, положеннями КАС України передбачені певні механізми протидії зловживанням процесуальними правами.

Метою таких механізмів є ефективне запобігання умисному затягуванню справ, «позовам - клонам» та іншим маніпуляціям з підсудністю, завідомо необґрунтованим відводам, скаргам та іншим проявам недобросовісного користування учасниками судового процесу своїми процесуальними правами. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2021 у справі № 9901/23/21 сформувала правовий висновок, відповідно до якого саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.

Так, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів), з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Згідно з положеннями частин третьої, четвертої статті 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачу, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З аналізу наведених вище процесуальних норм слідує, що вони спрямовані на недопущення штучного вибору позивачем судді, що буде вирішувати спір по суті, а тому, незалежно від стадії розгляду на якій судом виявлено факт зловживання позивачем своїми правами, шляхом одночасного подання кількох аналогічних позовів КАС України встановлює можливість присікання таких зловживань.

Таким чином, перевірити наявність або відсутність аналогічного (подібного, тотожного) позову і його повернення або відмова у відкритті провадження у справі є імперативним (безальтернативним) обов`язком суду, а відтак суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі є незаконним, оскільки суду першої інстанції було відомо про наявність тотожного позову (копія якого наявна у матеріалах справи), який перебуває на розгляді у цьому ж суді.

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 позовну заяву Товариства залишено без руху у зв`язку із ненаданням доказів сплати судового збору.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 було відкрите провадження у справі № 320/14498/24 та призначено підготовче засідання на 29.05.2024. При цьому, відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції вказав, що вимоги ухвали суду про залишення позову без руху були виконані Товариством.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції було встановлено, що доказом сплати судового збору є квитанція №0.0.3677114992.1 від 31.05.2024.

Отже, станом на дату відкриття провадження у справі Товариством не були виконані вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, що встановлені у справі обставини свідчать про зловживання Товариством процесуальними правами та про нехтування судом першої інстанції процесуальними обов`язками. 

Також, як установив суд апеляційної інстанції, під час судового засідання 10.06.2024 в суді першої інстанції головуючим суддею Балаклицьким А.І. об 11:07:45 год. було розглянуто заяву Управління про відвід судді та відмовлено у задоволенні відводу під час судового засідання, про що вказано у пункті 9 переліку всіх дій, зазначених в протоколі судового засідання №2978196 від 10.06.2024.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що вказана заява була передана головуючому судді Балаклицькому А.І. для подальшого розгляду 10.06.2024, тобто пізніше, ніж за три робочі дні до наступного засідання, що підтверджується підтверджується актом Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024, про те, що зазначена заява Управління про відвід судді Балаклицького А.І. надійшла до суду 07.06.2024, проте через надмірне навантаження зареєстрована 10.06.2024 за вх.51844 та передана головуючому судді Балаклицькому А.І. для подальшого розгляду (з урахуванням допущеної відділом діловодства суду описки у даті реєстрації заяви).

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений у статті 40 КАС України.

Згідно з частиною третьою статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Положеннями частини дванадцятої статті 40 КАС України передбачено, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Оскільки 10.06.2024 суддею Балаклицьким А.І. було розглянуто заяву про відвід та відмовлено у задоволенні відводу під час судового засідання, без постановлення відповідної письмової ухвали з викладенням мотивів зазначеної відмови, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про порушення судом першої інстанції порядку вирішення заявленого відводу судді у справі, що є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 317 КАС України.

В свою чергу, Верховний Суд вказує про обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції стосовно того, що ухвала про відмову у відводі судді повинна викладатися окремим документом у письмовій формі із зазначенням мотивів, з яких виходив суд, вирішуючи таку заяву. При цьому, відсутність такої ухвали у переліку ухвал, які викладаються окремим документом, згідно частини п`ятої статті 243 КАС України, не суперечить такому висновку, оскільки абзацом 2 частини п`ятої цієї статті передбачено, що окремим документом можуть викладатися також ухвали з інших питань, які вирішуються під час судового розгляду. На користь такого висновку вказують також і положення частини восьмої статті 40 КАС України.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що рішення суду першої інстанції від 10.06.2024 по суті спору було ухвалене всупереч існуючим нормам процесуального права, а тому підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

При цьому, посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12.07.2022 у справі № 640/16646/21, від 28.11.2023 у справі № 160/7089/23, від 13.03.2019 у справі № 814/218/14, від 07.05.2020 у справі № 826/12191/18, є безпідставними, оскільки правовідносини, встановлені у зазначених судових рішеннях, не є релевантними до обставин даної справи, встановлених судом апеляційної інстанції.

Таким чином, у межах здійсненого Верховним Судом касаційного перегляду судового рішення суду апеляційної інстанції установлено, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи без розгляду позовну заяву, правильно застосував норми права, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи викладене вище, касаційна скарга Товариства підлягає залишенню без задоволення, а постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 - без змін.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ» залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк