Справа № 147/1848/25
Провадження № 2/204/1111/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
01 липня 2026 року Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Чапали Г.В. ,
за участю секретаря судового засідання Азаряна Б.С.,
представника позивача – адвоката Конякіна М.С. (за допомогою відеоконференцзв`язку),
представника відповідача Коржевникова Я.М. (в залі суду),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником – ОСОБА_2 до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - 
ВСТАНОВИВ:
У провадження Чечелівського районного суду за підсудністю з Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна ОСОБА_1 , подана в його інтересах представником – ОСОБА_2 до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть НОМЕР_1 . До смерті ОСОБА_3 постійно проживала у м. Вугледар Донецької області, про що свідчить запис у свідоцтві про смерть, а тому на підставі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є Краматорський районний нотаріальний округ. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з 1/2 житлової квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа 49,4 кв. м., в тому числі житловою площею 29,7 кв. м. Згідно відповіді Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області на запит про надання інформації стосовно державної реєстрації права власності належність такого права ОСОБА_3 підтверджено. На даний момент правовстановлюючі документи на квартиру не збереглись у зв`язку з бойовими діями та тимчасовою окупацією м. Вугледар. Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 на підставі ст. 1223, 1261 ЦК України є її син – позивач, який на момент смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією акту про фактичне місце проживання ОСОБА_3 . На даний момент правовстановлюючих документів на спадкове майно у позивача немає у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Вугледар та бойовими діями. ОСОБА_1 , своєчасно прийнявши спадщину, звернувся до Другої донецької міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, відповіді на свою заяву не отримав, у зв?язку з чим виникла необхідність звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач ОСОБА_1 , на підставі договору міни від 12.04.1996 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої Донецької державної нотаріальної контори, виконуючим обов`язки державного нотаріуса Вугледарської державної нотаріальної контори Вознюк Д.М. за реєстровим номером №667 вже є власником 1/2 зазначеної квартири. У зв?язку з бойовими діями позивач вимушено перемістився із м. Вугледар, Волноваського району Донецької області на тимчасове місце проживання до с. Цибулівка Гайсинського району Вінницької області, де став на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджуться відповідною довідкою №520-7001759798 від 11.04.2023 року. ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності, однак в усному порядку отримав відмову на проведення реєстраційних дій. Відповідно позбавлений можливості отримати компенсацію за пошкоджене житло. Враховуючи зазначене був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, та відповідно позивач просить суд: 1) визнати за ним право на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом, 2) визнати за позивачем на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
З урахуванням поданої у подальшому представником позивача – адвокатом Конякіним М.С. заяви про зменшення розміру позовних вимог від 25 травня 2026 року, що була прийнята ухвалою суду від 26 травня 2026 року, просив визнати за позивачем право на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом.
Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 
Позивач в судове засідання не з`явився, присутній у судовому засіданні представник позивача – адвокат Конякін М.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав зазначених у позовній заяві. 
Присутній у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись зокрема на те, що спадщина після померлої ОСОБА_3 відкрилась у 2005 році у м. Вугледар, проте доказів на підтвердження її проживання у м. Вугледар на момент смерті, окрім копії Акту про фактичне місце проживання ОСББ «Майстер-Вугледар» без дати стороною позивача не надано. Відомостей про інших спадкоємців, або доказів на спростування їх наявності – суду не надано. У свідоцтві про народження позивача є відомості про батька, що є спадкоємцем першої черги, проте вказану особу не залучено до участі у справі. Із заявою про прийняття спадщини позивач з його слів звернувся влітку 2025 року (через 20 років після смерті спадкодавиці), причому подав її до Донецької нотаріальної контори, не з`ясовуючи, чи працює вказана установа, та зазначає що не отримав відповіді. Позивач мав право звернутись до будь-якої нотаріальної контори на території України, однак жодних доказів такого звернення суду не надав. Окремо заперечив в частині стягнення судових витрат, наголосивши, що такі витрати не повинні покладатися на відповідача у разі задоволення позову, оскільки відповідач не створював перешкод у реалізації позивачем його прав та не вчиняв будь-яких дій, які б спричинили виникнення спору. 
Вислухавши думку учасників, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 21 жовтня 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис про смерть №152 та 08 серпня 2024 року видано повторно свідоцтво про смерть НОМЕР_1 (а.с. 13).
Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 14).
Після смерті матері позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилось спадкове майно, яке складається з 1/2 житлової квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Позивачем надано копію заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, датованої 10.06.2025 року, адресатом у якій зазначено Другу донецьку міську державну нотаріальну контору (а.с. 6-7). 
Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту отримання вказаної заяви Другою донецькою міською державною нотаріальною конторою, відмови у відкритті або відкриття спадкової справи вказаною нотаріальною конторою, чи будь-якою іншою, відсутні витяги зі спадкового реєстру, з яких можна було б встановити наявність або відсутність заповітів, складених за життя померлою, відкритих спадкових справ, як і відсутні будь-які відомості щодо ухвалених нотаріусом рішень, дій, або відмови у їх вчиненні.
Так само суду не надано жодних відомостей відносно можливого кола інших спадкоємців.
Судом протягом розгляду справи неодноразово роз`яснювалось представнику позивача його право у випадку наявних складнощів у отриманні певних доказів звернутись із відповідним клопотанням, яке буде розглянуто судом, проте представник позивача наполягав на продовженні розгляду даної справи на підставі наявних у її матеріалах доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно – свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015 року.
У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому суд зауважує, що стороною позивача фактично не надано доказів звернення ані до нотаріуса, ані до державного реєстратора (в позовній заяві лише зазначається що позивач в усному порядку отримав відмову на проведення реєстраційних дій).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Звертаючись з вимогами до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області, позивачем не зазначено, яким саме чином військова адміністрація порушила права позивача.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.
У судовому засіданні 17 червня 2026 року суд відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши ухвалення та проголошення судового рішення на 01 липня 2026 року. У зазначене засідання сторони не з`явились. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.07.2026

Суддя