ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 669/1079/25
Провадження № 22-ц/820/1042/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2026 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі – АТ «Сенс Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
АТ «Сенс Банк» зазначило, що 22 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк), яке у подальшому змінило свою назву на АТ «Сенс Банк», і ОСОБА_1 в рамках договору про банківське обслуговування фізичних осіб укладено кредитний договір №407007372 (далі – кредитний договір), за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 13 999 грн строком на 24 місяці під 0,01% річних. У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти, а також сплатити комісію за обслуговування (управління) кредитом – за період з 1-го по 12-й місяць користування кредитом – 0% від суми кредиту, з 13-го по 24-й місяць – 5,5% від суми кредиту. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 26 694 грн 56 коп., яка складається з 12 062 грн 61 коп. кредиту, 2 грн 90 коп. відсотків, 14 629 грн 05 коп. комісії.
За таких обставин АТ «Сенс Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 26 694 грн 56 коп. заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору та 2 695 грн 52 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2026 року в позові відмовлено.
Суд керувався тим, що АТ «Сенс Банк» не довело належними та допустимими доказами укладення сторонами кредитного договору, внаслідок чого підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за цим договором відсутні.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», тобто відповідачка приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Ця анкета-заява містить усі істотні умови кредитного договору, при цьому ОСОБА_1 своїм електронним підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими позивачем умовами кредитування. На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав ОСОБА_1 кредит, однак, остання не виконала зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати процентів і комісії. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, неправильно витлумачив норми статей 207, 526, 1048, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та не застосував приписи статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

22 грудня 2021 року ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», яке у подальшому змінило свою назву на АТ «Сенс Банк», підписали анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», у зв`язку з чим сторони уклали кредитний договір.
За умовами цього договору банк надав ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі, а саме на придбання телевізора, у розмірі 13 999 грн строком на 24 місяці під 0,01% річних.
ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти щомісячними платежами, при цьому вона мала вносити платежі згідно графіка до 22-го числа кожного місяця починаючи з грудня 2021 року (останній платіж – 22 грудня 2023 року).
Також ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити банку комісію за обслуговування (управління) кредитом – за період з 1-го по 12-й місяць користування кредитом – 0% від суми кредиту (змінна частина), з 13-го по 24-й місяць – 5,5% від суми кредиту (змінна частина).
З лютого 2022 року ОСОБА_1 не виконує зобов`язання за кредитним договором.
Станом на 22 грудня 2023 року (останній день строку кредитування) виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 304 грн 21 коп., яка складається з 12 062 грн 61 коп. кредиту, 2 грн 20 коп. процентів і 9 239 грн 40 коп. комісії.
АТ «Альфа-Банк» нарахувало ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 22 липня 2024 року у розмірі 26 694 грн 56 коп., із яких 12 062 грн 61 коп. – кредит, 2 грн 90 коп. – проценти, 14 629 грн 05 коп. – комісія.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як передбачено частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
Із положень пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII слідує, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
В силу частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Як передбачено частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір в електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що 22 грудня 2021 року сторони уклали в електронній формі кредитний договір, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 споживчий кредит, а та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію.
Відтак АТ «Сенс Банк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів і комісії, прав та обов`язків сторін тощо.
На виконання умов кредитного договору банк перерахував кредитні кошти (13 999 грн) на банківський рахунок ОСОБА_1 , яка протягом січня-лютого 2022 року вносила щомісячні платежі за кредитом. Надалі ОСОБА_1 припинила повертати кредит, сплачувати проценти та комісію відповідно до умов кредитного договору.
За таких обставин з  ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором.
Висновок суду першої інстанції про недоведеність укладення сторонами кредитного договору не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим.
Відповідно до основних засад цивільного судочинства – змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, у якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. При цьому, суд першої інстанції не достатньо обґрунтував свої висновки про те, чим спростовується твердження банку щодо укладення сторонами кредитного договору, якщо сама ОСОБА_1 не спростовує цю обставину, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання та не з`явившись до суду.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
В силу частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
За змістом указаних норм права при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
За умовами кредитного договору сторони встановили строк кредитування до 22 грудня 2023 року.
АТ «Сенс Банк» просить стягнути з ОСОБА_1  проценти та комісію як за період строку кредитування (з 22 грудня 2021 року до 22 грудня 2023 року), так і після закінчення цього строку (з 23 грудня 2023 року до 22 липня 2024 року). При цьому банк не заявив до ОСОБА_1  вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, враховуючи суму неповернутого кредиту, процентну ставку за кредитом, визначену комісію за обслуговування кредиту та строк кредитування, станом на 22 грудня 2023 року розмір заборгованості за кредитним договором склав 21 304 грн 21 коп., із яких:
12 062 грн 61 коп. – кредит (13999,00-968,19-968,20);
2 грн 20 коп. – проценти (22?0,10);
9 239 грн 40 коп. – комісія (13999?5,5%=769,95?12).
Саме ця заборгованість має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь банку.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи та не врахував чинні норми закону, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
З ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» слід стягнути 21 304 грн 21 коп. заборгованості за кредитним договором.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов АТ «Сенс Банк» заявлено з ціною 26 694 грн 56 коп. і задоволено на суму 21 304 грн 21 коп., тобто на 79,8% (21304,21?100:26694,56), то з ОСОБА_1 на користь банку слід присудити витрати зі сплати судового збору: 1 933 грн 08 коп. – за подання позову (2422,40?79,8%), 2 899 грн 61 коп. – за подання апеляційної скарги (3633,60?79,8%), а всього – 4 832 грн 69 коп.
На підставі договору про надання послуг №1006 від 28 січня 2025 року Адвокатське об`єднання «СмартЛекс» (далі – Адвокатське об`єднання) надавало АТ «Сенс Банк» юридичні послуги у справі. За змістом цього договору  банк зобов`язався сплатити Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі: 375 грн – за підготовку та подання позовної заяви до суду; 225 грн – за отримання рішення суду; 7,85% від стягнутих коштів винагороди («гонорар успіху»).
Отже витрати банку на професійну правничу допомогу склали 1 813 грн 36 коп. (((375+225+(21304,21?7,85%=1672,38))?79,8%).
Всього з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» слід стягнути судові витрати у розмірі 6 646 грн 05 коп. (4832,69+1813,36).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місцезнаходження – 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 23494714) 21 304 гривні 21 копійку заборгованості за кредитним договором і 6 646 гривень 05 копійок судових витрат, а всього – 27 950 гривень 26 копійок. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Бараболя Н.С. 
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 27