РІШЕННЯ
Іменем України

24 червня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/442/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження
За позовом: Чернігівської міської ради, 
код ЄДРПОУ 34339125, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, 
до відповідача: Приватного підприємства “ПІВНІЧНИЙ ОФІС-ПЛЮС”
код ЄДРПОУ 38137154, вул. Київська, буд.6, кв.45, м. Чернігів, 14005,
Предмет спору: про стягнення 137 328,59 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
не викликались

ВСТАНОВИВ:

Чернігівська міська рада через підсистему “Електронний суд” звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства “ПІВНІЧНИЙ ОФІС-ПЛЮС” про стягнення 137 328,59 грн безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати.

Процесуальні дії у справі.
15.05.2026 судом здійснено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо державної реєстрації та місцезнаходження відповідача – Приватного підприємства “ПІВНІЧНИЙ ОФІС-ПЛЮС” (код ЄДРПОУ 38137154) згідно з яким його місцезнаходження: вул. Київська, буд.6, кв.45, м. Чернігів, 14005.
Ухвалою суду від 19.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; зобов`язано Приватне підприємство “ПІВНІЧНИЙ ОФІС-ПЛЮС” у триденний строк з дня отримання ухвали зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України, а також попереджено його про процесуальні наслідки такої нереєстрації; учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті.
Ухвала суду від 19.05.2026 була доставлена позивачу до його електронного кабінету ЄСІТС 19.05.2026 о 18:46, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Ухвала суду від 19.05.2026, направлена відповідачу рекомендованою поштовою кореспонденцією на адресу: вул. Київська, буд.6, кв.45, м. Чернігів, 14005 повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку “адресат відсутній за вказаною адресою”. Датою проставлення у поштовій довідці такої відмітки є 28.05.2026.
Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено, зокрема, у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Суд відзначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 27.06.2023 у справі № 910/4473/21 (910/19757/21).
Таким чином, у розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання заяв по суті, а днем вручення ухвали від 19.05.2026 є 28.05.2026.
Отже, відповідач повинен був зареєструвати свій електронний кабінет в підсистемі “Електронний суд” ЄСІТС у термін до 01.06.2026 включно.
Останнім днем для подання відповідачем відзиву на позов є 12.06.2026 включно.
За приписами ст. 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система, яка відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет – це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Таким чином, судові рішення автоматично направляються в електронному виді до електронного кабінету (за наявності) учасників справи, а днем його вручення відповідно до ч. 5, 6 ст. 242 ГПК України є день такої доставки. 
Відповідач відноситься до категорії осіб, зазначених у ч. 6 ст. 6 ГПК України та п. 10 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, які в обов`язковому порядку мають зареєструвати електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС.
Проте, як встановив суд, він не має офіційно зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд», тобто до теперішнього часу не виконав свого обов`язку щодо такої реєстрації. Жодних заяв чи клопотань щодо неможливості здійснення такої реєстрації з об`єктивних причин від Приватного підприємства “ПІВНІЧНИЙ ОФІС-ПЛЮС” до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, усі негативні наслідки, пов`язані з нереєстрацію Електронного кабінету, та як наслідок неотриманням судових рішень через Електронний суд, несе відповідач.
Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає про користування відповідачем земельною ділянкою без реєстрації права оренди на неї, внаслідок чого її власник не отримав доходів у вигляді орендної плати, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний повернути безпідставно збережені кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.
Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами. 

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності Приватного підприємства “Північний офіс-плюс”, на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 29.12.2021 №8209, перебуває нежитлова будівля загальною площею 311,5 кв.м. (компресорний цех літ.«Ж-1»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2547198174100; нерухоме майно розміщено на земельній ділянці площею 0,2458 га, кадастровий номер 7410100000:01:036:0772 (а.с.37-39).
29.12.2021 між попереднім власником нерухомості – ПП «Мир-2» (орендар) та Чернігівською міською радою (орендодавець) був укладений Договір оренди земельної ділянки №4342, за умовами п. 1, 2, 5, 8 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщений та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772, яка розташована в місті Чернігові по вул. Івана Мазепи, 59 з розробленням проекту її відведення.
В оренду передається земельне ділянка площею 0,2458 га.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 7410100000:01:036:0772) на дату укладення Договору становить 1 486 622,98 грн (664,01 грн за 1 кв.м.).
Договір укладено до 23.12.2026. По закінченню строку, на який буде укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право поновити його на новий строк, У цьому разі орендар зобов`язаний не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Чернігівську міську раду про намір продовжите його дію. Поновлення договорів оренди земельних ділянок можливе лише на підставі прийняття відповідного рішення Чернігівської міської ради.
Пунктами 9-11 Договору оренди земельної ділянки №4342 від 29.12.2021 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій фермі та розмірі 3,0 відсотків нормативної грошової оцінки милі, що становить 44 598,69 грн (18,1443 грн за 1 кв.м.) на рік.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації грошової оцінки земельної ділянки за попередні роки, К=1,06.
Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов Договору оренди чи продовження його дії.
Орендна плата вноситься орендарем щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (відповідно до статті 287 Податкового кодексу України) на рахунок, вказаний орендодавцем, одержаний в головному управлінні ДПС у Чернігівській області.
Реєстрація права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав підприємством не була проведена.
Матеріали справи містять проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ПП «Мир-2» 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості загальною площею 0,2458 га м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 59; витяг з Державного земельного кадастру НВ-4812428972021 від 12.11.2021 про земельну ділянку 7410100000:01:036:0772; витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.23-31).
На підставі листа №1 від 10.01.2022 та витягу з рішення Чернігівської міської ради №20/VІІІ-8 від 19.08.2022, з урахуванням відчуження об`єкта нерухомості, Угодою від 13.09.2022 розірвано Договір оренди земельної ділянки №4342 від 29.12.2021 (а.с. 32, 35, 46).
Пунктом 12 рішення Чернігівської міської ради №20/VІІІ-8 від 19.08.2022, за заявою Приватного підприємства “Північний офіс-плюс” №3 від 14.01.2022, земельну ділянку кадастровий номер 7410100000:01:036:0772, площею 0,2458 га, по вул. Івана Мазепи, 59, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, передано в оренду строком до 19.08.2023; встановлено розмір орендної плати на рівні 3 відсотків нормативної грошової оцінки (а.с. 36, 47).
Матеріали справи містять укладений між ПП “Північний офіс-плюс” (орендар) та Чернігівською міською радою (орендодавець) Договір оренди земельної ділянки №4361 від 13.09.2022, за умовами п. 1, 2, 5, 8 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщений та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772, яка розташована в місті Чернігові по вул. Івана Мазепи, 59 без розроблення проекту її відведення.
В оренду передається земельне ділянка площею 0,2458 га.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 7410100000:01:036:0772) на дату укладення Договору становить 1 635 285,28 грн (665,29 грн за 1 кв м.).
Договір укладено до 19.08.2023. По закінченню строку, на який буде укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право поновити його на новий строк, У цьому разі орендар зобов`язаний не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Чернігівську міську раду про намір продовжите його дію. Поновлення договорів оренди земельних ділянок можливе лише на підставі прийняття відповідного рішення Чернігівської міської ради.
Пунктами 9-11 Договору оренди земельної ділянки №4361 від 13.09.2022 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій фермі та розмірі 3,0 відсотків нормативної грошової оцінки милі, що становить 49 058,48 грн (19,9587 грн за 1 кв.м) на рік.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації грошової оцінки земельної ділянки за попередні роки, К=1,166.
Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов Договору оренди чи продовження його дії.
Орендна плата вноситься орендарем щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (відповідно до статті 287 Податкового кодексу України) на рахунок, вказаний орендодавцем, одержаний в головному управлінні ДПС у Чернігівській області.
Реєстрація права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав підприємством не була проведена.
Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради у листі №644/ІН/2-08 від 05.09.2023, адресованому ПП “Північний офіс-плюс”, заперечувало проти поновлення договору оренди земельної ділянки та зазначило про те, що рішенням Чернігівської міської ради від 30.06.2022 «Про місцеві податки та збори» №18/VІІІ-19 зі змінами затверджено Положення про плату за землю, отже розмір орендної плати буде встановлюватись відповідно до цього рішення (а.с. 40-41).
ПП “Північний офіс-плюс” у листі №47 від 21.11.2023, адресованому Чернігівській міській раді, просило поновити договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2458 га, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 59, кадастровий номер 7410100000:01:036:0772 (а.с.42).
Згідно з п. 96 рішення Чернігівської міської ради від 08.02.2024 № 37/VІІІ-40, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки, Приватному підприємству “Північний офіс-плюс” передано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:01:036:0772), строком до 08.02.2029, площею 0,2458 га, по вул. Івана Мазепи, 59 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с. 48).
Матеріали справи містять укладений між ПП “Північний офіс-плюс” (орендар) та Чернігівською міською радою (орендодавець) Договір оренди земельної ділянки №4361 від 14.05.2024, за умовами п. 1, 2, 5, 8 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщений та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772, яка розташована в місті Чернігові по вул. Івана Мазепи, 59 без розроблення проекту її відведення.
В оренду передається земельне ділянка площею 0,2458 га.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 7410100000:01:036:0772) на дату укладення Договору становить 1 272 460,22 грн.
Договір укладено до 08.02.2029. По закінченню строку, на який буде укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право поновити його на новий строк, У цьому разі орендар зобов`язаний не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Чернігівську міську раду про намір продовжите його дію. Поновлення договорів оренди земельних ділянок можливе лише на підставі прийняття відповідного рішення Чернігівської міської ради.
Пунктами 9-11 Договору оренди земельної ділянки №4361 від 14.05.2024 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій фермі та розмірі 3,0 відсотків нормативної грошової оцінки милі, що становить 38 173,81 грн.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації грошової оцінки земель за 2022-2023 роки, К=1,209.
Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов Договору оренди чи продовження його дії.
Орендна плата вноситься орендарем щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (відповідно до статті 287 Податкового кодексу України) на рахунок, вказаний орендодавцем, одержаний в головному управлінні ДПС у Чернігівській області.
Реєстрація права оренди земельної ділянки підприємством не була проведена.
Згідно з листом Головного управління ДПС у Чернігівській області від 14.10.2025 №4990/5/25-01-04-01-03, ПП “Північний офіс-плюс” не подає податкові декларації з плати за землю та не сплачує орендну плату за земельну з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772 (а.с.52-53).
Відповідно інформації Головного управління ДПС у Чернігівській області (лист № 5174/5/25-01-04-01-03 від 27.10.2025 ПП “Північний офіс-плюс” (код ЄДРПОУ 38137154) не подавало до Головного управління ДПС у Чернігівській області податкові декларації з штати за землю за 2022 - 2025 роки за земельну ділянку кадастровий номер 7410100000:01:036:0772, площею 0,2458 га по вул. Івана Мазепи, 59, м. Чернігів (а.с. 55).
Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 16.11.2021, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772 становить 1 486 622,98 грн (а.с.45).
Відповідно до витягу НВ-9936678822024 від 11.04.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772 становить 1 272 460,22 грн (а.с. 56).
Відповідно до витягу НВ-9982503632025 від 20.10.2025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772 становить 1 424 581,41 грн (а.с. 57).
Рішенням Чернігівської міської ради 47 сесії 6 скликання від 30.01.2025 №6-69/2015 «Про місцеві податки» затверджено Положення про плату за землю (а.с.70-77).
Рішенням Чернігівської міської ради від 30.06.2022 №18/VІІІ-19 «Про місцеві податки та збори» затверджено Положення про плату за землю (а.с.78-89).
11.11.2025 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради направило відповідачу рекомендованою поштовою кореспонденцією лист №1342/ІН/2-08 про вжиття заходів сплати коштів за період з 01.01.2023 по 31.10.2025 (а.с.60-63).
Також матеріали справи містять Повідомлення №152/ІН/2-08 від 02.02.2026, яке адресоване Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради відповідачу, яке містить вимогу про відшкодування збитків у зв?язку з використанням земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:01:036:0772, площею 0,2458 га за адресою: вул. Івана Мазепи, 59, м. Чернігів, без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону (а.с.63-67).
За доводами позивача, відповідно до наданого ним розрахунку, протягом періоду з 01.01.2023 по 31.12.2025, розмір збережених відповідачем коштів при використанні земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:01:036:0772, площею 0,2458 га за адресою: вул. Івана Мазепи, 59, м. Чернігів, становить 137 328,59 грн (а.с.58), які заявлені до стягнення на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінка суду.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Крім того, застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз ст. 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.
Тобто умовою безпідставного збагачення є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.
Відсутність правової підстави – це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з п. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.
Водночас майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони, в порядку виконання договірного зобов`язання, не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 910/15621/19, від 07.12.2021 у справі № 910/13182/20 та від 10.02.2022 у справі № 918/339/21. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних – приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 04.12.2019 у справі 917/1739/17.
Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною 5 ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Отже, суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада в особі відповідної місцевої ради.
Виходячи з приписів ст. 83, 84 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Приписами ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
Згідно з ст. 181 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (п. 34 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
За змістом ч.1 ст. 33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом.
Як встановив суд, спірна земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді в особі Чернігівської міської ради, а отже вона є компетентним органом у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст. 13 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з ч. 1 статті 15 Закону України “Про оренду землі” істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Статтею 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку (абзац 5 ч. 1 статті 24 Закону України “Про оренду землі”).
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (ч. 2 ст. 25 Закону України “Про оренду землі”).
У відповідності до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до п. 12.3. міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (п. 289.1. ст. 289 Податкового кодексу України).
Згідно з ч.1 ст. 73 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” акти міського голови, виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Пунктом 288.1. статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. 
Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. (пункти 287.1., 287.3. статті 287 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України). 
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ст. 640 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. 
Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без реєстрації права оренди на неї за період з 01.01.2023 по 31.12.2025.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що реєстрація права оренди спірної земельної ділянки відповідачем не була проведена, і до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Не сплачуючи кошти за користування земельною ділянкою за відсутності зареєстрованого договору, відповідач самим збільшив вартість власного майна, тоді як Чернігівська міська рада втрачає належне їй майно (кошти). За доводами позивача, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України.
Судом встановлено, що відповідач на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 29.12.2021 №8209, укладеного з ПП «Мир-2», є власником не житлової будівлі загальною площею 311,5 кв.м. (компресорний цех літ.«Ж-1»), яка розташована на земельній ділянці площею 0,2458 га, кадастровий номер 7410100000:01:036:0772, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2547198174100).
Земельна ділянка площею 0,2458 га з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772 належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Чернігівської міської ради.
Спірна земельна ділянка площею 0,2458 га з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772, яка розташована в м. Чернігові по вул. Івана Мазепи, 59, перебувала в оренді попереднього власника (ПП «Мир-2») на підставі Договору оренди земельної ділянки №4342 від 29.12.2021, укладеного з Чернігівською міською радою, який був розірваний Угодою від 13.09.2022.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України). 
Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт “в” частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).
Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 3 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 37-38)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).
Не вважається порушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розміщене це нерухоме майно. 
Зі змісту глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статті 1212 Цивільного кодексу України, випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18.
У випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 905/1680/20.
Одночасно матеріалами справи підтверджено факт укладення між Чернігівською міською радою (орендодавець) та ПП “Північний офіс-плюс” (орендар):
- Договору оренди земельної ділянки №4361 від 13.09.2022 (строком дії до 19.08.2023);
- Договору оренди земельної ділянки №4361 від 14.05.2024 (строком дії до 08.02.2029), за умовами яких орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для розміщений та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772, яка розташована в місті Чернігові по вул. Івана Мазепи, 59, площею 0,2458 га.
Пунктом 12 рішення Чернігівської міської ради №20/VІІІ-8 від 19.08.2022, земельну ділянку кадастровий номер 7410100000:01:036:0772, площею 0,2458 га, по вул. Івана Мазепи, 59, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, передано в оренду строком до 19.08.2023; встановлено розмір орендної плати на рівні 3 % нормативної грошової оцінки.
Відповідно до умов зазначених Договорів оренди орендна плата була визначена у розмірі 3,0% нормативної грошової оцінки землі. 
Реєстрація права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав підприємством не була проведена.
Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли стосовно Договорів оренди земельної ділянки №4361 від 13.09.2022 та №4361 від 14.05.2024, за умовами яких відповідач отримав в строкове платне користування спірну земельну ділянку, до них застосовуються положення Закону України “Про оренду землі”, з урахуванням ст. 13 якого зазначені Договори оренди землі є консенсуальними договорами (орендодавець зобов?язаний передати орендареві земельну ділянку), що встановлюють такі права сторін у зобов?язальних правовідносинах: для орендаря орендаря – право вимагати передання йому у володіння та користування земельну ділянку; для орендодавця – право на оренду плату та право вимагати використання ділянки відповідно до договору і законодавства (п. 8.6.-8.8. постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22).
З 01.01.2013 набрали чинності зміни, внесені Законом № 1878-VI, якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання на державну реєстрацію правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, тобто з 01.01.2013 договір оренди землі не може бути зареєстрований. Натомість закон передбачає проведення державної реєстрації права оренди, зокрема, на підставі укладеного в установленому порядку договору оренди землі. 
Таким чином, слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки у зобов`язальних правовідносинах, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права. 
Якщо момент укладення договору оренди землі (виникнення у його сторін прав і обов`язків у зобов`язальних правовідносинах) і реєстрація на підставі цього правочину права оренди землі (виникнення в орендаря речового права) не збігаються в часі, то в проміжку між укладенням договору і набуттям орендарем земельної ділянки шляхом реєстрації відповідного речового права договір діє, а у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами. Так, за наявності відповідних підстав орендар може вимагати зобов`язати орендодавця виконати обов`язок з передання земельної ділянки в натурі чи відмовитись від договору і вимагати відшкодувати збитки, а орендодавець, у свою чергу, може стягнути з орендаря орендну плату. 
З моменту ж реєстрації речового права оренди орендар може захищати це право від третіх осіб речово-правовими способами захисту, зокрема вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою. Схожі висновки викладені у підпунктах 8.16.-8.20. постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що укладаючи Договори оренди земельної ділянки №4361 від 13.09.2022 та №4361 від 14.05.2024 сторони досягли згоди з усіх істотних умов Договорів оренди та зафіксували свою волю шляхом підписання цих Договорів оренди, тобто з цього моменту між ними виникли права та обов`язки у зобов`язальних правовідносинах (зокрема, обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату), а не деліктних (недоговірних зобов`язань).
Отже, під час дії Договорів оренди земельної ділянки №4361 від 13.09.2022 (з 01.01.2023 по 19.08.2023) та №4361 від 14.05.2024 (з 14.05.2024 по 31.12.2025) з урахуванням заявленого позивачем періоду стягнення, у позивача є право захищати свої порушені договірні права щодо стягнення заборгованості з орендної плати зобов`язально-правовими способами.
За таких обставин суд відхиляє доводи позивача про те, що у даному випадку відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Предметом цього позову є стягнення 137 328,59 грн безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2023 по 31.12.2025.
Підставою цього позову є відсутність договірних відносин із відповідачем та збереження останнім у себе без достатньої правової підстави коштів у вигляді орендної плати, у зв?язку з чим фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Оскільки суд дійшов висновку про наявність між позивачем та відповідачем договірних зобов?язально-правових відносин щодо сплати орендної плати, підстави для застосування у спірних правовідносинах ст. 1212 ЦК України під час дії Договорів оренди земельної ділянки №4361 від 13.09.2022 (з 01.01.2023 по 19.08.2023) та №4361 від 14.05.2024 (з 14.05.2024 по 31.12.2025) у суду відсутні.
За приписами ч.1, п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 2 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві.
Отже, суд під час вирішення спору не має повноважень захистити відповідні права у той спосіб, який не був обраний позивачем при зверненні з позовом, самостійно визначити позовні вимоги, інакше, ніж вони визначені в позовній заяві (постанова Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 908/702/22 (908/1478/22).
За приписами ч. 1, 5 ст. 238 ГПК України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.
Таким чином, резолютивна частина судового рішення має містити чіткі та безумовні висновки, які не потребують додаткового тлумачення і можуть бути виконані без будь-яких неоднозначностей.
Враховуючи вищевикладене, суд не вправі виходити за межі позовних вимог і, всупереч принципу диспозитивності, самостійно визначати предмет позову.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.04 2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій чи аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). До того ж зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16).
Верховний Суд також зазначив, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому суд відхиляє посилання позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та інших, оскільки зазначена постанова прийнята за неподібних обставин справи, матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, ніж у справі, що розглядається.
Так, зміст постанови від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійсно свідчить про відсутність укладених договорів оренди, у зв?язку з чим до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Враховуючи вищевикладене, висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, не є релевантними до спірних правовідносин і не підлягають застосуванню у даному спорі.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що позивач, звернувшись до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права, неправильно обрав спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати під час дії Договорів оренди земельної ділянки №4361 від 13.09.2022 (з 01.01.2023 по 19.08.2023) та №4361 від 14.05.2024 (з 14.05.2024 по 31.12.2025).
Таким чином, стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2023 по 19.08.2023 та за період з 14.05.2024 по 31.12.2025 є неправомірним. 
Разом з тим, з відповідача підлягають стягненню безпідставно збережені грошові кошти у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,2458 га по вул. Івана Мазепи, 59 в м. Чернігові, за період між укладеними вищезазначеними Договорами оренди, а саме за період з 20.08.2023 по 13.05.2024, з урахуванням 3% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка використовується для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, рішення Чернігівської міської ради від 30.06.2022 №18/VІІІ-19 «Про місцеві податки та збори» зі змінами та доповненнями, яким затверджено Положення «Про плату за землю».
Оскільки, відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 16.11.2021, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:036:0772 (з урахуванням коєфіцієнта індексації 1,1 та 1,15) за 2023 рік становить 1 880 578,07 грн, а відповідно до витягу НВ-9936678822024 від 11.04.2024, нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки за 2024 рік становить 1 272 460,22 грн, тому з урахуванням 3% зазначених нормативно-грошових оцінок, за перерахунком суду сума безпідставно збережених коштів внаслідок використання відповідачем спірної земельної ділянки без правовстановлюючих документів за період з 20.08.2023 по 13.05.2024 становить 34 632,80 грн, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Висновки суду.
Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.
При ухваленні рішення в справі суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача у розмірі 839,29 грн. 
Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного підприємства “ПІВНІЧНИЙ ОФІС-ПЛЮС” (код ЄДРПОУ 38137154, вул. Київська, буд.6, кв.45, м. Чернігів, 14005) на користь Чернігівської міської ради (код ЄДРПОУ 34339125, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, рахунок UA428999980314060611000025739, ГУК у Чернігів.обл./тг м.Чернігів/24062200, код отримувача (ЄДРПОУ) 37972475, банк – Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів 24062200) 34 632,80 грн безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати.
3. Стягнути з Приватного підприємства “ПІВНІЧНИЙ ОФІС-ПЛЮС” (код ЄДРПОУ 38137154, вул. Київська, буд.6, кв.45, м. Чернігів, 14005) на користь Чернігівської міської ради (код ЄДРПОУ 34339125, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, рахунок UA628201720344270041000023318, одержувач: виконавчий комітет Чернігівської міської ради, код ЄДРПОУ 04062015, Державна казначейська служба України, м. Київ) 839,29 грн судового збору.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
4. У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. 
Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. 

Суддя В. В. Шморгун