ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/10919/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бокатової Таміли Юріївни (далі - Приватний виконавець, заявник, скаржник)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 [про відмову у задоволенні заяви про звернення стягнення на грошові кошти] (головуюча - суддя Грєхова О.А.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 (головуюча - суддя Яценко О.В., судді Мальченко А.О., Спаських Н.М.)

у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроснаб Дніпро» (далі - ТОВ «Агроснаб Дніпро», стягувач)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Кор» (далі - ТОВ «Агро-Кор», боржник)
про стягнення 625 256,68 грн
та за зустрічним позовом ТОВ «Агро-Кор»,
до ТОВ «Агроснаб Дніпро»
про стягнення 287 456,57 грн,
особа, яка має заборгованість перед боржником - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

1. Короткий зміст заяви 

1.1. Приватний виконавець звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі №910/10919/24, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 , яка має заборгованість перед ТОВ «Агро-Кор», на користь ТОВ «Агроснаб Дніпро» борг у розмірі 693 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості згідно з наказами Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі №910/10919/24.

1.2. Вказана заява мотивована таким:

- на виконанні Приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання наказів, виданих 04.08.2025 Господарським судом міста Києва на виконання рішення від 10.03.2025 та додаткового рішення у справі №910/10919/24, яке боржник не виконує, коштів на рахунках боржника не достатньо для виконання рішення суду;
- у період після відкриття господарським судом провадження у справі №910/10919/24 ТОВ «Агро-Кор» здійснило перерахування значних сум на користь свого засновника (учасника) - ОСОБА_1 . Призначення вказаних платежів прямо вказує на надання саме безвідсоткової (поворотної) фінансової допомоги, що свідчить про обов`язок її подальшого повернення;
- під час здійснення зведеного виконавчого провадження НОМЕР_1 виконавцем було отримано виписку руху коштів з банківського рахунку ТОВ «Агро-Кор», зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Агро-Кор» надало ОСОБА_1 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, у загальній сумі 690 000,00 грн, ОСОБА_1 повернула ТОВ «Агро-Кор» безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у загальному розмірі 51 000,00 грн, а, отже, ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Агро-Кор» у розмірі 639 000,00 грн;
- положення статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) і статті 336 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також усталена практика Верховного Суду допускають за наведених обставин звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником, з метою забезпечення реального виконання судового рішення.

2. Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.02.2026 у цій справі, яка залишена без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 24.03.2026, у задоволенні заяви Приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, у справі №910/10919/24 відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Приватний виконавець, посилаючися на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, заяву Приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, у справі №910/10919/24 задовольнити у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У касаційній скарзі Приватний виконавець визначає підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену абзацом другим частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статтю 53 Закону та статтю 336 ГПК України, які встановлюють спеціальний порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать боржнику від інших осіб, та зобов`язують суд надати власну оцінку наявним доказам заборгованості; також зазначає про порушення судами положення частини десятої статті 81 ГПК України, у зв`язку із незастосуванням передбачених законом наслідків ухилення боржника та заінтересованої особи від подання витребуваних доказів.

4.2. Скаржник наводить відповідні постанови Верховного Суду від 05.08.2025 і від 03.12.2025 у справі №910/4765/22, від 20.11.2023 у справі №920/347/22, які, на думку Приватного виконавця, підтверджують його позицію та ухвалені за подібних обставин.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. ТОВ «Агроснаб Дніпро» у відзиві на касаційну скаргу підтримав доводи скаржника, зазначаючи про їх обґрунтованість, і просив касаційну скаргу Приватного виконавця задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою заявою Приватного виконавця задовольнити у повному обсязі.

5.2. Від ТОВ «Агро-Кор» і ОСОБА_1 відзиви на касаційну скаргу до Суду не надійшли.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено таке:

- У вересні 2024 року ТОВ «Агроснаб Дніпро» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до ТОВ «Агро-Кор» про стягнення 625 256,68 грн;
- позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 23.07.2024 №23/07, в частині здійснення розрахунків;
- також, 24.09.2024 ТОВ «Агро-Кор» подано зустрічний позов про стягнення 287 456,57 грн;
- зустрічні позовні вимоги обґрунтовані порушенням позивачем зобов`язань за договором поставки від 23.07.2024 №23/07 у частині поставки обумовленого договором товару;
- Господарський суд міста Києва рішенням від 10.03.2025 у справі №910/10919/24, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 07.07.2025:
• первісний позов задовольнив повністю; 
• стягнув з ТОВ «Агро-Кор» на користь ТОВ «Агроснаб Дніпро» заборгованість у розмірі 600 873,17 грн, пеню у розмірі 9 591,86 грн, 3% річних у розмірі 1 572,44 грн, інфляційні втрати у розмірі 13 219,21 грн і витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 503,08 грн;
• у задоволенні зустрічного позову відмовив повністю;
- Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 24.03.2025 у справі №910/10919/24 стягнув з ТОВ «Агро-Кор» на користь ТОВ «Агроснаб Дніпро» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн;
- Господарський суд міста Києва 04.08.2025 на виконання вказаних вище рішень видав відповідні накази;
- Приватний виконавець 16.01.2025 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі №910/10919/24, в якій заявник просив стягнути з ОСОБА_1 , яка має заборгованість перед ТОВ «Агро-Кор» на користь ТОВ «Агроснаб Дніпро» борг у розмірі 693 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості згідно з наказами Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі №910/10919/24.

6.2. Суд апеляційної інстанції вважав правильною відмову суду першої інстанції у задоволенні заяви Приватного виконавця, з огляду на таке.

6.2.1. У поданій заяві Приватний виконавець просить стягнути з ОСОБА_1 , яка має заборгованість перед ТОВ «Агро-Кор» на користь ТОВ «Агроснаб Дніпро» борг у розмірі 693 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості згідно з наказами Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі №910/10919/24.

6.2.2. Обґрунтовуючи заяву Приватний виконавець зазначив таке:

- на виконанні приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання наказів виданих 04.08.2025 Господарським судом міста Києва на виконання рішення від 10.03.2025 та додаткового рішення у справі №910/10919/24, яке боржник не виконує, коштів на рахунках боржника не достатньо для виконання рішення суду;
- у період після відкриття господарським судом провадження у справі №910/10919/24 ТОВ «Агро-Кор» здійснило перерахування значних сум на користь свого засновника (учасника) - ОСОБА_1 . Призначення вказаних платежів прямо вказує на надання саме безвідсоткової (поворотної) фінансової допомоги, що свідчить про обов`язок її подальшого повернення;
- під час здійснення зведеного виконавчого провадження НОМЕР_1 Приватним виконавцем отримано виписку руху коштів з банківського рахунку ТОВ «Агро-Кор», зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Агро-Кор» надало ОСОБА_1 безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, у загальній сумі 690 000,00 грн, ОСОБА_1 повернула ТОВ «Агро-Кор» безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у загальному розмірі 51 000,00 грн, а, отже, ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Агро-Кор» у розмірі 639 000,00 грн;
- положення статті 53 Закону та статті 336 ГПК України, а також усталена практика Верховного Суду допускають за наведених обставин звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником, з метою забезпечення реального виконання судового рішення.

6.2.3. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила про те, що передумовою для задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 ГПК України, є наявність у такої особи, яка не є учасником справи, заборгованості перед відповідачем.

6.2.4. Досліджуючи питання щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед боржником колегія суддів апеляційної інстанції зазначила таке.

6.2.5. Як встановлено вище, Приватний виконавець вважає, що відповідачем і ОСОБА_1 укладеного договір безвідсоткової (поворотної) фінансової допомоги.

6.2.6. На підтвердження факту наявності заборгованості у ОСОБА_1 перед боржником до матеріалів справи долучено копії банківських виписок з рахунку ТОВ «Агро-Кор» про перерахування коштів, з яких вбачається, що при перерахуванні коштів у призначенні платежу вказувався договір від 17.09.2024 №17/09, проте заявником не долучено до матеріалів справи копії означеного договору.

6.2.7. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 витребувано у боржника та ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію договору від 17.09.2024 №17/09, проте вимоги ухвали залишені вказаними особами без виконання.

6.2.8. Суд апеляційної інстанції вказав, що за своєю правовою природою договір безвідсоткової (поворотної) фінансової допомоги є договором позики.

6.2.9. Суд апеляційної інстанції виснував, що:

- відповідно до положень Цивільного кодексу України договір позики має бути укладений у письмовій формі [в тому числі і шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони], проте при укладенні договору сторони мають досягти зміст щодо всіх істотних умов договору;
- відповідно до положень чинного законодавства факт укладення відповідачем і ОСОБА_1 договору позики має бути підтверджений відповідним договором у якому сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов такого договору. При чому укладення договору допускається і шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

6.2.10. За таких обставин, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції цілком правильно виснував, що про існування вказаного договору свідчить лише призначення платежу у долучених до заяви банківських виписках з рахунку відповідача, проте, за відсутності вказаного договору, суд позбавлений можливості встановити його зміст, умови, факт його укладення, наявність за ними зобов`язань та їх строки.

6.2.11. Суд апеляційної інстанції зазначив, що слід окремо зазначити і про те, що відсутність такого договору позбавляє суд можливості встановити строк виконання ОСОБА_1 обов`язку щодо повернення відповідачу позики, тобто встановити чи є такий обов`язок на цей час простроченим чи строк його виконання не настав, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення з вказаної особи грошових коштів, в тому числі і на користь стягувача та, відповідно, задоволення поданої Приватним виконавцем заяви.

6.2.12. Суд апеляційної інстанції виснував, що саме на Приватного виконавця покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести ті обставини на які він посилається як на підставу для задоволення поданої ним заяви, тобто саме Приватний виконавець має довести наявність у ОСОБА_1 грошового зобов`язання перед відповідачем у розмірі 639 000,00 грн строк виконання якого вже настав.

6.2.13. Колегія суддів апеляційної інстанції вважала помилковими посилання Приватного виконавця про те, що наслідком неподання боржником і ОСОБА_1 відповідного договору має бути задоволення його заяви, адже, у такому випадку розгляд заяви має відбуватися за наявними у матеріалах справи доказами, що і було зроблено судом першої інстанції. Застосування ж у такому випадку судом першої інстанції заходів процесуального примусу є правом суду першої інстанції не його обов`язком, а не вчинення таких дій не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали. При цьому, відсутність заперечень відповідача та ОСОБА_1 щодо існування заборгованості у розумінні статті 336 ГПК України не свідчить про те, що заборгованість ними не оспорюється.

6.2.14. Суд апеляційної інстанції виснував, що, враховуючи те, що матеріали справи не містять, а заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що заборгованості за наданою фінансовою допомогою станом на момент розгляду цієї заяви залишається непогашеною і строк з повернення такої заборгованості настав, суд першої інстанції цілком правильно, виснував, що належними та допустимими доказами не доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 перед боржником, відмовив у задоволенні заяви Приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти в розмірі 639 000,00 грн, які належать ОСОБА_1 , яка має заборгованість перед боржником, у рахунок задоволення вимог стягувача за зведеним виконавчим провадженням НОМЕР_1 за наказами у справі №910/10919/24 виданими 04.08.2025 Господарським судом міста Києва.

6.2.15. Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали наявні у справі, дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам у справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 29.04.2026, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №910/10919/24 за касаційною скаргою Приватного виконавця на підставі абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України, у порядку письмового провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

7.2. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.05.2026 у зв`язку з відпусткою судді Власова Ю.Л. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/10919/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Булгакова І.В.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

8.2. Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду міста Києва від 02.02.2026, яка залишена без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 24.03.2026 у справі №910/10919/24, за наслідком розгляду заяви Приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником.

8.3. Скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статтю 53 «Звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб» Закону та статтю 336 «Звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку» ГПК України. 

8.3.1. Отже, перед Верховним Судом поставлено питання перевірки правильності застосування статті 53 Закону та статті 336 ГПК України щодо звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед божником.

8.4. Відповідно до статті 53 Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.
Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.
Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку.
Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих.
На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.
За ухилення від виконання розпоряджень виконавця особа, в якої перебуває майно боржника, несе відповідальність відповідно до закону.

8.5. Статтею 336 ГПК України передбачено, що Суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Суд відмовляє в задоволенні такої заяви, якщо вона подана після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до такої особи, або строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з такої особи на користь боржника за судовим рішенням, що набрало законної сили.
Заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження.
Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах), електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Одночасно суд вирішує питання про зустрічне забезпечення та про заборону такій особі вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником та (або) зупиняє виконання судового рішення, згідно з яким з такої особи на користь боржника стягуються грошові кошти в межах загальної суми стягнення, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.
Про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу.
У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.
Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.
Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

8.6. Скаржник покликаючися на постанову Верховного Суду від 05.08.2025 у справі №910/4765/22 у касаційній скарзі зазначає таке:

« 50. За висновками апеляційного суду, факт переведення ТОВ "Ойл Традишн" 30.05.2022 коштів на рахунок ТОВ "Петрол Автотранс" не може свідчити про наявність у ТОВ "Петрол Автотранс" заборгованості перед ТОВ "Ойл Традишн" у відповідному розмірі, а відтак і про можливість звернути стягнення на грошові кошти, які належать ТОВ "Петрол Автотранс".
51. Проте касаційний суд вважає такі висновки апеляційного суду про відсутність належних доказів наявності у ТОВ "Петрол Автотранс" заборгованості перед ТОВ "Ойл Традишн" (боржником), у тому числі, з огляду на відсутність копії договору поворотної фінансової допомоги від 30.05.2022 № 300522-фд передчасними, адже ненадання копії договору не може слугувати підставою для відмови у задоволенні заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, оскільки така заборгованість може бути підтверджена іншими доказами (зокрема, випискою з рахунків про рух коштів ТОВ "Ойл Традишн").
52. Проте судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки наданій стягувачем виписці з банку про перерахування коштів, яка не містить відомості про повернення суми позики.
53. Крім того, касаційний суд звертає увагу на те, що в силу принципів змагальності, рівності та стандарту доказування, обов`язок доказування і подання доказів повинен нести не лише позивач при стверджуванні обставин наявності у ТОВ "Петрол Автотранс" не оспорюваної заборгованості перед ТОВ "Ойл Традишн" за договором поворотної фінансової допомоги від 30.05.2022 № 300522-фд, а ще й боржник - ТОВ "Ойл Традишин" та ТОВ "Петрол Автотранс", при стверджуванні зворотнього».

8.7. Приватний виконавець, обґрунтовуючи порушення судом апеляційної інстанції статті 336 ГПК України, зазначає таке:

«Частина 1 статті 336 ГПК передбачає дві альтернативні підстави для її застосування:
заборгованість не оспорюється;
заборгованість підтверджена судовим рішенням.
Апеляційний суд, зазначивши, що відсутність заперечень «не свідчить про неоспорюваність заборгованості», фактично застосував додаткову умову - пряме визнання заборгованості особою, у якої перебувають кошти боржника. Утім, подібної вимоги процесуальне законодавство не містить.
Верховний Суд у п. 27 постанови від 20.11.2023 у справі № 920/347/22 чітко зазначив: «…положення ч. 1 ст. 336 ГПК передбачають можливість стягнення заборгованості з особи, яка має заборгованість перед боржником, якщо саме ця особа (а не боржник) не оспорює зазначену заборгованість».
У цій справі ОСОБА_1 взагалі не з`явилася до суду і не надала жодних заперечень, що свідчить про неоспорюваність заборгованості».

8.8. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви Приватного виконавця, виходили з того, що заявником не доведено те, що заборгованість не оспорюється, Приватним виконавцем не долучено до матеріалів справи копії договору від 17.09.2024 №17/09, про існування вказаного договору свідчить лише призначення платежу у долучених до заяви банківських виписках з рахунку боржника, проте, за відсутності відповідного договору, суд позбавлений можливості встановити його зміст, умови, факт його укладення, наявність за ними зобов`язань та їх строки, відсутність такого договору позбавляє суд можливості встановити строк виконання ОСОБА_1 обов`язку щодо повернення відповідачу позики, тобто встановити чи є такий обов`язок на цей час простроченим чи строк його виконання не настав, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення з вказаної особи грошових коштів, в тому числі і на користь стягувача та, відповідно, задоволення поданої Приватним виконавцем заяви.

8.9. Втім, вказані вище висновки судів попередніх інстанцій не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду (дивись пункт 8.6 цієї постанови) та оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

8.10. У силу приписів статті 129-1 Конституції України, статей 18, 326 ГПК України та рішення Конституційного Суду України (від 13.12.2012 №18-рп/2012, від 25.04.2012 №11-рп/2012) судове рішення є обов`язковим до виконання. 

8.11. Верховний Суд неодноразово та послідовно висловлювався стосовно застосування положень статті 53 Закону та статті 336 ГПК України, а саме:

- такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду (правова позиція викладена, зокрема, у постановах від 17.01.2023 у справі №904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі №910/8613/19);
- при розгляді заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 ГПК України предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватися доказами, які відповідають вимогам статей 76 - 79 ГПК України;
- факт існування заборгованості не обов`язково має підтверджуватись судовим рішенням. За відсутності такого рішення суд має надати власну оцінку доводам заявника щодо наявності відповідної заборгованості, її розміру, спірності чи безспірності;
- спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку статті 336 ГПК України боржник мав заборгованість перед кредитором, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначає заявник, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на момент такого звернення (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.12.2024 у справі № 902/831/23);
- за своєю правовою природою положення статті 336 ГПК України не є імперативними, судова дискреція в цьому випадку передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підстав відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №910/10579/19, від 12.05.2021 у справі №910/8613/19);
- остаточне рішення за результатами розгляду заяви, поданої в порядку, передбаченому статтею 336 ГПК України, має бути прийняте з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №904/1182/20);
- отже, під час розгляду у порядку статті 336 ГПК України заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, важливим є встановити факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватися доказами, які відповідають вимогам статей 76 - 79 ГПК України;
- у постанові Верховного Суду від 21.05.2026 у справі №925/82/24 сформульована така правова позиція:
« 20. Стаття 336 ГПК України регламентує спеціальні умови та порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, і такі умови та порядок відрізняються від загального порядку розгляду справи по суті.
21. Правовий аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що особа, яка має заборгованість перед боржником, не набуває процесуального статусу сторони (боржника) у такій справі, а лише здійснює оплату заборгованості відповідача (боржника) в межах заборгованості такої особи перед боржником.
22. Тобто особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19).
23. Системний аналіз положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій з метою фактичного виконання рішення суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.
24. У постанові Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/8797/21 зазначено, що у виконавчому провадженні особа, яка має заборгованість перед боржником і у випадку задоволення заяви стягувача набуває статусу боржника, має права та обов`язки боржника, визначені Законом України «Про виконавче провадження»»;
- забезпечення найбільш сприятливої ситуації для виконання судового рішення відповідає не лише інтересам суспільства, яке, безумовно, зацікавлене в підтриманні правопорядку в державі, а й майновим та/або немайновим інтересам стягувача у виконавчому провадженні»;
- так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.09.2025 у справі №367/252/24 виснувала, що виконавець має право звернутися до суду з позовом щодо оспорення фраудаторного правочину саме в інтересах стягувача у виконавчому провадженні;
- частина друга статті 336 ГПК України не встановлює виключних підстав для відмови в задоволенні такої заяви, а тому суд, встановивши обставини, за яких звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, неможливе, може відмовити в задоволенні відповідної заяви з дотриманням норм процесуального законодавства [правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.01.2024 у справі №908/1276/21 (908/921/22)].

8.12. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суд першої інстанції витребував у боржника та ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію договору від 17.09.2024 №17/09 та встановив строк для надання до 23.01.2026 (ухвала суду першої інстанції від 19.01.2026 у цій справі).

8.13. Втім, ні боржник, ні ОСОБА_1 ухвалу суду не виконали, жодних пояснень стосовно неможливості надання копії договору та щодо заяви Приватного виконавця ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надали.

8.14. Разом з тим, суди попередніх інстанцій фактично поклали обов`язок з надання договору від 17.09.2024 №17/09 на Приватного виконавця, у якого такий доказ знаходитися не може, оскільки, заявник не є стороною цього правочину.

8.15. Відповідно о статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства є:
1) верховенство права;
2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;
3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;
4) змагальність сторін;
5) диспозитивність;
6) пропорційність;
7) обов`язковість судового рішення;
8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;
9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках;
10) розумність строків розгляду справи судом;
11) неприпустимість зловживання процесуальними правами;
12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

8.16. Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

8.17. Згідно з частинами сьомою - одинадцятою статті 81 ГПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

8.18. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права (статті 2, 13, 81, 336 ГПК України), статті 53 Закону, які не усунуті судом апеляційної інстанції, оскільки, незважаючи на принцип змагальності та приписи статті 81 ГПК України, поклав наслідки неподання витребуваного доказу на Приватного виконавця та не надав оцінки діям/бездіяльності боржника та ОСОБА_1 щодо невиконання вимог суду першої інстанції (ухвала від 19.01.2026 у цій справі) та наслідків такого невиконання.

8.19. Вказане вище порушення стало наслідком того, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків щодо відсутності підстав для задоволення заяви Приватного виконавця та фактично не надали оцінки тим доказам, які містяться у матеріалах справи.

8.20. Також, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій, визначаючи правову природу договору, про який зазначено у призначенні платежу (дивись пункти 6.28, 6.29 цієї постанови) дійшли висновків, які не узгоджуються з нормами матеріального права, а саме статями 827, 1046, 1047 ЦК України.

8.21. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.22. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.23. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені відповідачем у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.24. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.25. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє часткове підтвердження з огляду на мотиви та міркування, які викладені у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.3. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

9.4. Ураховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм права, яке не було виправлене судом апеляційної інстанції, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Приватного виконавця задовольнити частково, оскаржувані судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бокатової Таміли Юріївни задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі №910/10919/24 скасувати.

3. Справу №910/10919/24 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова 

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова