УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Київ
справа № 947/11172/26
провадження № 51-1265 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року,
встановив:
Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ухвалою від 06 квітня 2026 року залишив без задоволення заяву ОСОБА_4 (вхід. № 21989 від 18 березня 2026 року) по справі № 947/11172/26 (провадження № 1-кс/947/3876/26) за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого слідчого СВ Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, яка полягала у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) строк, а саме, відповідно до ст. 220 КПК протягом трьох діб розглянути подане клопотання. 
Цією ж ухвалою відмовив у відводі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від справи № 947/11172/26.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 16 квітня 2026 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2026 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_4 оскаржив його в касаційному порядку.
В обґрунтування своїх вимог потерпілий ОСОБА_4 вказує, що відмова у відкритті апеляційного провадження є незаконною, оскільки суд формально застосував ст. 309 КПК без урахування статей 2, 7, 9, 24 КПК та всупереч правовим позиціям ВП ВС, які суд сам же цитував в ухвалі. Апеляційний суд фактично позбавив потерпілого права на ефективний судовий захист та залишив без будь-якого контролю відмову у безпечній формі його участі в провадженні. 
Перевіривши касаційну скаргу та копії долучених до скарги судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 слід відмовити з огляду на таке.
Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК. 
Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом. 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Правовий порядок відводів у кримінальному провадженні визначений § 2 глави 3 КПК.
Положеннями ст. 81 КПК передбачено порядок вирішення питання про відвід, згідно з якими, крім іншого, усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.
За змістом ч. 3 ст. 81 КПК, питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).
Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2026 року, заяву ОСОБА_4 (вхід. № 21989 від 18 березня 2026 року) по справі № 947/11172/26 (провадження № 1-кс/947/3876/26) за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого слідчого СВ Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, яка полягала у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк, а саме, відповідно до ст. 220 КПК протягом трьох діб розглянути подане клопотання- залишено без задоволення. Цією ж ухвалою відмовлено у відводі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від справи № 947/11172/26.
При цьому, в зазначеній ухвалі місцевого суду вказано, що ухвала оскарженню не підлягає. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_4  оскаржив його в апеляційному порядку.
Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 309 КПК визначено, які ухвали слідчого судді під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Крім того, ч. 2 ст. 309 КПК передбачено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першоїст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Таким чином, з огляду на вищевказане, оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді в апеляційному порядку чинним КПК не передбачено.
Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Суддя Одеського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою, з чим погоджується і Суд.
В судовому рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК загальні засади кримінального провадження визначені ч. 1 ст. 7 КПК застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого законом не передбачене, не є обмеженням доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження (в тому числі статей 2, 7, 9, 24 КПК), оскільки рішення слідчого судді постановлено в межах його повноважень, передбачених КПК, якими також чітко врегульовано порядок їх оскарження та рішення слідчого судді за результатами такого розгляду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2026 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, за результатом перевірки доводів потерпілого ОСОБА_4 щодо оскарження вищезазначеного рішення суду апеляційної інстанції, Суд не встановив підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3